År 1939 ingår Sovjetunionen och Tyskland en icke-angreppspakt.
En vecka senare börjar andra världskriget.
År 1940 ockuperas Estland av Sovjetunionen.
55 000 ester mobiliseras till röda armén.
År 1941 ockuperas Estland av Tyskland.
72 000 män mobiliseras till tyska armén.
År 1944 står röda armén vid den estniska gränsen igen.
Porten står på vid gavel.
En lastbil står på gården.
De kommenderar upp mor, far och Kadri på flaket
som om ingenting skulle ha hänt.
Den 27 juli, Sinimäed, Grenaderimägi
Vad hände med dem?
De skickades till Sibirien.
Vad kunde du ha gjort?
Trean hör. Saareste här!
20:e Waffen-SS-grenadjärdivisionen
De har erövrat Lastekodumägi.
Trean hör!
Helvete, förbindelsen är bruten!
Tammik, tillbaka! - Karl!
Trean hör.
Uppfattat. Vi klarar det!
Sätt fart!
Karl, är du oskadd? - Ja.
Sätt fart!
Inta ställningarna!
Det är tre år sedan nu.
Tre år och 43 dagar,
och det känns fortfarande som om allt var mitt fel.
Jag försöker minnas deras ansikten,
deras rörelser och röster.
Men minnena börjar suddas ut,
och det gör bara skuldkänslan ännu värre.
Det är mitt kors.
Det måste jag bära ända till slutet.
Stridsvagnar rakt framför oss!
Ladda!
Framför! Bra.
Infanteriet, 800 meter!
Är det därför du är här?
Infanterisoldater!
Eld!
Feuer!
Byte.
Hämta ammunition!
Karl!
Här behövs sanitär!
Piir, Panzerfaust!
Raadik, täck mig!
Snabbare!
Jag tillintetgjorde den!
Feuer!
Är du och Talu från samma ort?
Nej. Jag blev hans assistent när jag kom.
Givakt!
Vilka är ni? - SS-grenadjär Käär.
Ligg ner! Stopp.
Lediga.
Kompletteringsmanskap? - Ja.
De lovade oss tio män, vi fick två.
Två som ser ut som en. - Era namn?
Kostja. - Anton.
Karl Tammik.
Är ni släkt, eller? - Bröder.
Jag sa ju att ni liknar varann.
Raadik. Jag kom i våras i förra omgången.
Säinas. Sanitär.
Kamenski. Prickskytt.
Põder. Gruppchef.
Piir. Dagdrivare.
Plutonchefen heter Saareste. Här kommer ni att må som prinsar.
De här stickorna är odugliga vid fronten.
Dem kan ni lämna i en vrå.
Masken kan ni också slänga.
Hit kan du sätta allt möjligt skräp:
kärleksbrev, cigaretter, kondomer.
Sätt er.
Rejäla saker. Idiotsäkra.
Under världskriget höll två bröder så hårt ihop
att samma granat dödade båda två.
Det stinker där ute. - De döda.
Under beskjutningen kunde de inte flyttas.
Det öppnas här.
Jag behöver nån som hjälper mig med kulsprutan.
Det kan jag göra. - Jag med.
Raadik, visa honom britsarna.
Det är en helvetisk tingest.
Kulspruteskyttarna skjuts alltid först.
Då hjälper jag dig. Jag lovade mor att ta hand om min bror.
Jag är lite äldre. - Hur mycket?
En halv timme.
Då ska du hjälpa mig.
Jag vill också hjälpa dig. - En annan gång.
Locket öppnas här.
Du är den enda jag har kvar.
Det är svårt att medge
att jag har dolt en sak för dig.
Jag har inte berättat hela sanningen.
Efter skjutsningen levde jag som i en dröm.
Jag såg bara ett alternativ:
fronten.
Du bad mig stanna.
Vem skriver du till?
Din flickvän? Dina föräldrar?
Vad är det med dig? - Jag kan inte sova.
Pojkarna är första dagen vid fronten, och du pratar smörja.
Jag har en märklig känsla.
Jag känner inte igen mig själv.
Det är som om jag betraktade mig från utsidan.
Jag känner mig skit.
Upp med händerna!
Vapnet var säkrat.
Saareste gav order att väcka männen. De skjuter hos grannen.
Ryssarna har tydligen trängt igenom.
Det vara nära att jag inte...
Du är en lyckans ost.
Här är våra ställningar. Ryssarna tog sig hit.
Våra män kan vara inringade här.
8:e kompaniet går till anfall via Põrguhauamägi.
Vi anfaller härifrån.
Här är ett minfält, men också en passage.
Vi tar oss fram här och inringar ryssarna.
Finns det frågor?
Hur många är de?
Ett par stycken.
Den 28 juli
Den första mintråden är på 10 meters avstånd.
Ta riktning mot trädet.
Vi är ester!
Kryp framåt! Ivanerna är där borta!
Var är er officer? - Han är död.
Vi är danskar från Nordlandsdivisionen.
Vi blev inringade. - Hur många är ni?
Fyra män och två kulsprutor.
Jag är Oberscharführer Saareste. Jag tar över kommandot.
Vi tar tillbaka vår stridsställning.
Ni ger eldunderstöd.
Uppfattat. Har ni ammunition? - Nej.
Vi börjar klockan 4.00.
Javisst. Klockan 4.00.
Tack.
Vad heter du? - Carl.
Jag också.
Men jag är Karl den store.
Då är jag Karl XII.
Carl Madsen från Roskilde
30 kilometer från Köpenhamn.
Karl Tammik från Tammik gård, tre kilometer från Vanamõisa.
Tyskar i skyttegravarna!
Framåt, annars dör vi allihop!
Granater! Snabbt bort härifrån!
Ta skydd! En granat!
Är alla oskadda?
Põder, sprängämne!
15 sekunder!
Säinas, Piir är träffad!
De har stuckit andra vägen!
Skjut inte! Vi ger oss!
Den 18 augusti
Tredje plutonen, givakt!
Goddag, soldater.
Jaha, här tvättar man sig.
Nog kan man kriga här alltid.
Estniska soldater!
Führer har visat stor tillit gentemot vårt folk
och tillåter er att kämpa
på Tannenberglinjens tuffaste avsnitt.
På Estlands generalkommissariat
har vi inte heller rullat tummarna.
Efter flera års vetenskapligt arbete
har vi lyckats bevisa att vi är arier.
Det är nu ett faktum.
Under ledning av Stortyskland väntar oss en lycklig framtid
i den gemensamma europeiska familjen.
Fotografierna.
Heil Hitler! - Det säger jag inte.
Säg det bara.
Heil Hitler.
Jag var säker på att vi får järnkorset eller träkorset.
Men vad gör man med det här?
Torkar sig i röven. - Nej, det är för hårt.
Mjuka upp det.
Låt bli. Jag går och ser om jag kan få cigaretter för dem.
Förbannade skit-Adolf.
Käär, du också. - Nej, min vakttur börjar.
Grenadjärer, nu tar vi!
Vill du ha? Med Adolfs autograf och allt.
Jag har redan en egen führer.
Är du gift?
Ja, det är jag.
Ser man på. Har din führer också mustasch?
Nej. - Men du hade ju en führer.
Utan mustasch. - En führer har ju mustasch!
Nu hör ni Marie Unders dikt Soldatens mor.
Oj. Vad heter hon? - Erika.
Nedre delen saknas. - Lugna dig, Raadik...
Här är nedre delen.
Vi byter. - Dra åt helvete.
Vad tänker du på? - Inget.
Så manligt är ditt ansikte nu
När du for var du blott en gosse
Kom, kom närmare
Nu tar vi till minne av våra stupade vapenbröder.
Ett barns ögon som redan sett
sådan grymhet och smärta
och som redan vet för mycket,
som redan vet allting
Stå inte tyst så länge
Din blick säger det dina ord inte kan
De två stora, livet och döden...
Flamerna bad mig dra åt helvete.
De har redan papper att torka röven med.
Men vi fick cigaretter ändå.
Jag välsignar din resa: gå!
Min röst fastnar i halsen,
jag är bara en åskådare
Vi träffas väl än en gång
här eller där
Det är bara spillror kvar av Narva.
Vårt hem.
Vår guvernant.
Jag glömmer allt.
Jag försöker glömma varje dag.
Den här är allt jag har.
Far fick den i världskriget.
I frihetsskriget stred han mot de röda.
Genast efter maktskiftet år 1940
ställdes min far mot väggen.
Vad gör vi här?
Det här är inte vårt krig. - Vems är det, då?
Vi började det inte. - Adolf anföll ryssarna.
Vem anföll Finland?
Vem ockuperade Baltikum?
Vem ockuperade Polen?
Båda två anföll ju Polen.
Gissa vad som händer nu. De röda esterna kommer hem.
Än sen. De är bara några få män.
Tusentals! - Rysk propaganda.
Vad gör du när du möter en landsman i de rödas uniform?
Jag hugger halsen av parasiterna.
Fattar du inte? De finns i miljontal!
De finns i massor!
Wir brauchen keine Mitsieger! Nu är vi delaktiga i nederlaget!
Vart går du? - Vaktskifte.
Vi har gott om tid. - Han ska få vila lite.
Vänta!
Hör du mig?
Det är jag, din broder.
Minns du när vi gick i skola i Narva?
Kvar blev min kära
som heter Erika
När får jag dig igen i min famn?
Hör mig, Erika
Käär, vi kom för att befria dig från vakten.
Hur har det varit? - Tyst.
Ta en sup.
Det är jag igen. Jag vet att ni hör mig.
Vänner, i åratal har vi stridit.
Byt sida.
Här finns varm soppa och kött.
Här behandlar vi ester väl.
Du bad mig att inte åka.
Hur skulle jag ha kunnat låta bli?
Du visste inte att farbror varnade om arresteringarna.
Han sa att jag skulle varna mor och far.
Jag undrade, vilka arresteringar.
Karl, vi packar ihop allt nu.
Vi är de sista. Bilarna väntar.
Vart? - Till Tyskland.
Det är en order.
Jag blir kvar här.
Tror du att det får din familj hem från Sibirien?
Nej. - Så vad, då?
Vet du hur många som du jag har sett?
En vecka, en månad eller två
och sen är de förlorade.
Vad är det för vits?
Vi är ett steg närmare självständighet.
Om du vill...
blir vi kvar här.
Den 19 september De tyska trupperna lämnar Estland
Männen vill inte åka till Tyskland.
I Tallinn kan man ta en färja.
Till Sverige. Jag har bekanta där.
Bara vi inte ska till Tartu och ryssarna.
Håll klaffen!
Män, gå inte hem!
Tillbaka i ledet! Det är en order!
Goddag. Råkar ni ha ryska patroner?
Männen rymmer. - Vad är ni för män?
Wierlands skyddskårs stridsbataljons andra kompani.
Eller det som finns kvar.
Ge dem bytet.
August, Kaupo, Villem...
Utan ammunition är ett vapen lika nyttigt som ett vedträ.
Så Heil Hitler, då.
Vänta lite.
Ska du till marknaden, eller?
Vad glor ni på? Gå och hjälp till.
Vilka velingar.
En riktig führer.
Titta, mor! Ett flygplan!
Alarm!
Ta skydd! - Flygplan!
Göm er i skogen! - Till skogen nu!
Ta skydd!
Säinas, ta skydd!
Bilen fattar eld.
Hjälp till!
Jävlar!
Pastak, ta alla skadade i bilen och skynda dig till Tallinn.
De röda kan komma när som helst. Sätt fart!
Min syster har en likadan docka.
Det har hon inte. - Hur så?
Det här är min Kati.
Ja, förstås.
Var är hon nu?
Långt borta.
Men var är hennes Kati?
Vi går.
Hjälp dem upp på flaket.
Kvinnor, barn, fruar, fröknar, kom hit!
Lämna alla skadade vid sjukhuset.
För flyktingarna till Tallinn.
De hinner kanske med båten ännu. - Vad ska jag göra?
Jävla liv. Allt ska man bestämma själv.
Vet du var min mamma är?
Ja, det vet jag.
Kati vill säga en sak till dig.
Kati berättar resten för dig.
Gråt inte
All gråt är gråten innan du föddes
Skratta så länge du kan
Än sover du utan några världsliga bekymmer
I drömmens vackra fjärran land
När du öppnar dina ögon ser du en gyllene fågel
Med gyllene vingar, fjädrar och tofs
När dina armar bär, sträck ut dem mot ljuset,
då flyger fågeln till kammarens hörn
När dina ben bär och du går mot ljuset
flyger fågeln från hörnet till skogs
När du tar farväl av din moder,
flyger fågeln för evigt över havet
Far inte, mitt barn, far inte över havet
Det är lättare att lida tillsammans
I närheten av Avinurme
Här är vi nu då. - Nu kan vi inte dra oss ur.
Soldater, vet ni hur det går för oss?
I dag 19.9 erövrar vi den där skogen.
I morgon kommer ryssarna och kör ut oss ur skogen.
I övermorgon kör vi ut ryssarna ur skogen.
Nästa dag kommer skogsvaktaren
och kör ut oss alla ur skogen.
I morse tog Fritzen min flicka till stan
På kvällen kom hon hem som ett luder
Jag blöder ihjäl på österfront,
medan Adolf tog oss för liten slant
Den sista måltiden är här!
Ta potatis, skinka och bröd härifrån.
Det är gott att dö när man är mätt.
Vet du vem som sa så? - Nej.
Erich Maria Remarque.
En kvinna? Vad sjutton vet hon?
Han skrev På västfronten intet nytt.
En kula i mätt mage är ändå för jävligt.
Om det tar slut, kommer vi med mer.
Har ni tänkt på att fly? - Vart då?
Och djuren, då? - Är ni inte rädda för de röda?
De hinner inte skicka alla till Sibirien.
Medan vi håller ställningarna, stiger tyskarna i båten från Pirita.
Tallinn befrias. En rask est klättrar upp
med den blåsvartvita flaggan i fickan i Långe Hermanns torn.
Och blir i sista stund tacklad av någon.
Säg inte så där.
Jag undrade ju också, vilka arresteringar,
och gick ut på stan.
Men när pojkarna också pratade om det, for jag till stationen.
Det sista tåget hade gått. Jag fick bilskjuts.
Bilen tog mig till landsvägskorsningen.
Det var ju bra, tänkte jag, och började springa hemåt.
Den 20 september
Skogsvaktaren.
FÖR SOVJET-ESTLAND!
Grisen gillar skit, fåret gräs så blött...
Hitler kommer hit och tar allt som är så sött...
Retirera till skogen! Det är en order!
Tillbaka till skogen!
De är ester. Eld upphör! Det är en order!
Eld upphör!
Röda arméns 8:e estniska armékår
Varför lät ni dem gå?
Vem gav order? - Jag.
Kapten Viires, alla fascister bör utplånas.
Jag hinner inte jaga alla småpojkar.
De var inga småpojkar utan riktiga fascister.
Jag skriver rapport om er.
Ordern att före 22.9 befria
Estniska socialistiska sovjetrepublikens huvudstad Tallinn
gavs av kamrat Stalin personligen.
Jag tänker inte hamna i fältkrigsrätten. Tänker ni det?
Vi får väl se vem av oss som hamnar dit.
Kreml sket visst ner sig.
Jõgi, du är plutonchef nu.
Begrav de stupade. Gör det snabbt, innan NKVD: s män kommer.
Ni får en lastbil. Följ efter oss sen. Kör!
Jüri, vad gör vi med dem? - Vi begraver alla här.
Vad gör ni?
Ska vi lägga fascisterna bredvid våra män?
Det spelar ingen roll för dem.
Vad tänker du på, Jurku?
Hur många av oss tog den jäveln livet av?
Han heter Karl Tammik. Min landsman.
Kände du honom? - Nej.
Gud må förlåta honom.
Sätt igång.
31 stupade röda armésoldater
Goddag! - Goddag.
Jag hörde att ni hade en hård drabbning.
De förtjänade ett kok stryk.
Kom och ät, pojkar!
Varifrån kommer ni? - Från Svorbe.
Så långt ifrån. - Hur så?
Prohor kommer långt ifrån, från Sibirien.
Hans mormor var est.
Här var andra gossar i går. Var blev de av?
De fördes till ett annat ställe.
Jag stred i frihetskriget. Från vilken enhet är ni?
Vi är soldater i den estniska armékåren.
Den har jag inte hört om. - Han vet ingenting.
Dela ut köttet. -Tack, men vi har redan kött. Abram!
Äkta tysk vara.
Tack, mor. - Hur orkar ni strida?
Vi ger oss iväg!
Jag tycker synd om dem. - Varför?
Jag for till taigan
och blev jägare.
Vart kan de två ta vägen?
De gör dem till kulaker, och de blir satta i läger.
Det här är mor.
Det här är far.
Nu kommer farfar.
Farfar.
Och farbror Jakob.
Farbror Jakob.
Vem är det där?
Lilla Sara, min syster.
Före kriget i Pärnu.
Snart börjar han tjuta.
Den 22 september Tallinn
Efter dagens strider intogs
Estniska socialistiska sovjetrepublikens
huvudstad Tallinn,
som är en viktig marinbas
och hamn i Östersjön.
Varför är du så nedstämd?
Låt oss hellre fira och sjunga. Det är ingen synd.
När annars har vi chans till det?
Översergeant Jüri Jõgi. Godkväll.
Bor medborgare A. Tammik här?
Ja. Jag är Aino Tammik.
Då har jag ett ärende till er.
Stig in.
Detta är säkert till er.
Jag sprang och tänkte:
bara detta inte var sant.
Men lastbilen stod redan på gården.
Kadri var i mors famn.
Hon grät inte.
Hon viskade något till mor.
Och då brast det för far.
Jag har aldrig sett honom sådan förut.
Jag satt i syrénbusken
och såg på när bilen körde iväg.
Nu vet du allt.
Kan jag hjälpa till med något?
Hur fick ni det här?
Jag var med och begravde er man.
Karl var min bror.
Jag är inte gift.
Hur stupade han?
I strid.
Hur vet ni det?
Jag såg det.
Han sköts framför ögonen på mig. Han dog genast.
Karl var en mycket livlig pojke,
pratsam och rolig.
När vår familj fördes... - Till Sibirien?
Brast något inom honom.
Nu skrev han, varför.
Han anklagade sig själv för att våra föräldrar och lillasyster...
Och ni, då?
1939 kallades jag till tjänst.
I juni år 1940 såg vi vid gränsstationen
hur röda armén marscherade över gränsen.
Varför gjorde ni inte motstånd?
Vi var kanske för disciplinerade.
Vi väntade på order.
Eller för fega.
Nästan obemärkt var vi själva i röda armén ett par månader senare.
Och sen började kriget.
Och er familj, då?
Ruudi, Alli, Oskar,
Abram, Prohor... De är min familj.
De blir också allt färre och färre.
Ni har något gemensamt. - Vem?
Ni och min bror.
Oskyldiga lider av samvetskval,
skyldiga känner ingenting.
Ni är säkert hungrig.
Bostaden är inte min.
Den tillhör min farbrors familj.
De flydde till Sverige för två veckor sedan.
Röda armén.
Den 9 mars.
Åt oss sa man att det var tyskarna.
Här fanns bara kvinnor, barn och åldringar.
Alla män var vid fronten.
Jag tycker mest synd om barnen.
En söt flicka fördes till barnhemmet. Jag är barnskötare.
Hon ritade ett roligt kort. Jag ska visa er.
Vi hörde Priit Veebel med låten Kalevite tants. Sändningen är slut.
God fortsättning på kvällen!
Öppet!
Blir ni kvar här länge?
Ska ni åka vidare?
Vart?
Till Ösel, har man sagt oss.
Det finns inga andra här.
Jag tror jag skulle förlåta honom. - Vem?
Den som lade vår familj på listan.
Någon som hette Jõgi.
Det skrev min bror.
Vad är det?
Jag mindes hurdant livet var innan kriget.
Jüri, jag vet inte ditt efternamn.
Tuul. Jüri Tuul.
Kamrat Jõgi, följ mig.
Goddag, kamrat kapten.
Vi har tillsammans utkämpat en lång kamp.
Från Velikije Luki ända till Tallinn.
Men bland oss finns ännu nationalister och folkfiender.
Det vet du nog.
Du är ung och driftig.
Du hinner överallt.
Till och med på nattliga promenader i stan.
Vem är hon?
Vem? - Hon du gick med på parkvägen.
Min syster. Jag besökte min syster.
Jag minns ingen syster i dina papper.
Jag läste väl slarvigt.
Vi har alltså ett avtal.
Du anmäler minsta sovjetfientlighet.
Från menig till officer.
Du kan gå.
Den 17 november Ösel
Prohor, stopp!
Mann, kom ut! Alli kom hem!
Han har kommit hem. Han föddes här.
En soldat råkade komma hem.
Mormor berättade att Estland är litet. Men inte så här litet.
Jüri, gå efter honom. - Sjung!
Vid sjön bakom fähuset leker Mann och Miku...
Nå, elda i bastun och slakta grisen!
Det finns ingen här.
Fähuset är också tomt.
Jag hämtar nåt att äta.
Vi fick kompletteringsmanskap på tre män. De väntar utanför.
Be dem komma in.
Kamrat översergeant, om det går?
Jag är er plutonchef Jüri Jõgi. Lediga.
Vem har inte varit i tyska armén?
Jag var, på Sinimäet.
När tyskarna retirerade åkte jag hem. Ryssarna hittade mig där.
Jag var också där.
Jag rymde.
Glöm allt det där nu.
Bara de som håller truten får leva.
Uppfattat? - Ja.
Alli!
Menig Tuul!
Var var du? - Jag stekte potatis.
Ge mat åt dessa hungriga män.
Ät så mycket ni orkar. Vi har gott om potatis.
Underhållstrupperna behöver dem inte.
Alli! Har du hört något om din familj?
Husen står tomma, alla har förts till Tyskland.
Kriget är över om ett år eller två. De kommer nog hem då.
Jag har åtminstone ett hem och jag lever.
Vid det här huset bryter vi oss igenom Fritzarnas linje.
Vårt artilleri mjukar upp linjen först.
Fritzarnas minfält ligger här. Vi går in först efter stridsvagnarna.
Varför går vi först? - Kompanichefen vill bespara oss.
Fritzarna har fartyg ute till havs. De längst bak dödas först.
Var är vår berömda röda flotta?
I Kronstadt och skrapar sig i pungen.
Vi fick Stalins hundra gram. Nu tar vi.
Jag glömde säga det. Kreml ville ju tala med dig.
Kom in.
Översergeant Jõgi, på er order.
Stäng dörren.
Sätt dig.
För vår seger.
Du fick komplettering.
Ja.
Tre män.
Kontrollerade du dem?
Javisst.
Du är från en bra familj och du har fattat rätt beslut.
Som din far i tiderna.
Du är inte ännu partimedlem.
Nej.
Det är bättre så.
Då väcker du större förtroende.
Den vägen kommer du långt.
Vi skickar dig på kurs, du får högre grad
och snart är du kompanichef.
Vi två skulle bilda ett bra par.
Kompaniet har redan en chef.
Kapten Viires.
Den rädisan. Röd utanpå och vit inuti.
Sådana bör man hålla koll på.
Förstör inte ditt liv, Jüri.
Klara. Eld!
Den 19 november
Tysklands sista försvarslinje i Estland
Minfält på bägge sidor! Håll er bakom stridsvagnen!
Res er! Följ stridsvagnen!
Såja, framåt.
Gå inte dit! Minor!
Bakom stengärdet!
Oskar!
Abram, Käär, kom hit!
Prohor, Abram, följ mig.
Oskar, den nya, gå ditåt med Alli.
Alli.
Kom ut! Upp med händerna!
Skjut inte! Vi ger oss!
Tror du att du får Sara tillbaka så där?
Kan du inte sova?
Jag kan inte sluta tänka på pojken.
Jag levererade hans sista brev.
Till hans syster.
Berättade du för henne?
Kunde du inte?
Blev du förälskad i stället?
Kriget dödade honom, inte du.
Oroa dig inte.
Kanske Gud är förlåtande.
Kanske inte.
Den 22 november
En sista kamp och Estland är vårt!
Framåt!
Den politiska enheten är nyfiken på dig.
Vi ligger illa till.
Som att äta skit.
Jag ville föra hem männen. Vart har jag tagit dem nu?
Framåt!
Stopp!
Skjut inte! Vi är ester!
Tyst!
Vi skjuter inte.
Kom bort därifrån.
Upp med händerna. Kom.
Ta det lugnt.
Namn? - Hando Hirv.
Ålder? - 16.
Frivillig? - Nej.
Tyskarna beordrade oss till flygstaben.
Vi var aldrig vid fronten. - Fritzarna skulle ta oss till Tyskland.
Vi ville bara hem.
Jüri, skjut dessa förrädare.
Kamrat kapten,
de är bara barn.
Sovjetmedborgare som gått över till fiendesidan skjuts omedelbart.
Översergeant Jõgi, fullborda ordern.
De är vanliga mobiliserade män.
Jüri, fullborda ordern.
Jag skjuter inte pojkarna.
Skjut då.
Skjut, så förs din familj till läger.
Är ni rädda?
Det är riktigt.
Man ska vara rädd för Sovjetmakten.
Kapten Viires, fullborda ordern.
Andra plutonen, framåt!
Gå hem, pojkar.
Uppfattat? Byt om till civila kläder.
En tanke ger mig ingen ro.
Tänk om jag aldrig hade gett dig brevet?
Om vi hade träffats av en slump?
Till exempel i domkyrkan.
Hej. - Hej.
Bor fröken A. Tammik här?
Ja. Jag är Aino Tammik.
Då har jag ett ärende till er. - Stig på.
Kanske det ändå är möjligt
att vi träffas igen.
Hur sov du då? - Bra.
Och att jag kan se dig i ögonen
och berätta sanningen.
Vi måste börja från rent bord.
Det är Jüri Jõgi som skriver.
En soldat i röda armén, som i strid dödade din bror.
Jag kunde inte berätta det den där kvällen.
Du är den enda jag har.
Förlåt mig om du bara kan.
Till alla som har kämpat och lidit för friheten.
Svensk text: Heidi Nyblom Kuorikoski Saga Vera Oy