USAs forsvarsdepartement har beregnet tapstallene -
- hvis USA og Sovjet skulle ty til gjengjeldelsesstrategi i atomkrig.
Tallene anslås til 100 millioner døde i USA, -
- 115 millioner døde i Europa.
Blant dem 23 millioner døde i Storbritannia.
Uten et sivilforsvar kan en gjengjeldelsesstrategi-
- utslette alt liv i Vest-Europa, USA og Sovjetunionen.
Slå av, kjære. Jeg vil snakke med deg om jentene.
Hva med dem?
Rosa har dårlig innflytelse.
Hva mener du?
Anoushka er bekymret for henne. Hun sier hun er forstyrret.
Det ville du også vært hvis du ble kalt udugelig som 11-åring.
Ja, den helsikes skoleeksamenen.
- Du klarte deg da bra. - Eksamener viser ikke intelligens.
Hun er ikke forstyrret. Hun er interessant. Og bestevenninna mi.
Lukk øynene.
Bøy hodet. Til den andre siden.
Du gjør det ikke riktig. Prøv igjen.
- Hvor pokker har dere vært? - Bare litt rundt omkring.
- Ute og vært fri. - Klokka er to om natta.
Roland, si noe, da.
Ja, klokka er mye.
- Du er alltid sent oppe. - Sant nok.
Anoushka er sikkert ute av seg av bekymring.
- Neppe. - Rosa...
- Jeg får vel kjøre deg hjem, Rosa. - Herregud...
Jeg skulle jobbe.
- I morgen? - I dag, faktisk.
- Ja visst. - Ha det, pappaen til Ginger.
Jeg heter Roland. Faktisk.
Her står at en kvinne framfor alt bør ha en sprudlende personlighet.
Interessant. Har Simone de Beauvoir en sprudlende personlighet?
- Hvem? - Den franske forfatteren.
- Hun er eksistensialist. - Kanskje hun ikke har lest Girl.
Her står at gutter ikke liker altfor alvorlige jenter.
Nå ja... Har jeg fortalt deg at jeg vil bli poet?
Er du ikke allerede det? Tror du de har krympet nok nå?
Unnskyld.
- Jeg har tenkt... - Uvanlig.
- Veldig morsomt. Hør etter. - Jeg hører etter.
Jeg vil ikke at verden skal gå under. Enig?
Antakelig.
Hvis jeg finner ekte kjærlighet.
Du vet... Den sorten som varer evig.
Hvis det fins noen evighet. Godt poeng.
Jeg synes vi skal gjøre noe med den bomben.
Protestere.
Jeg synes vi skal be.
Jøss...
Takk.
Rosa.
- Er ikke det mamma sin? - Jo. Og hva så?
- Hvor skal dere hen? - På et møte.
- Hva slags møte? - Et protestmøte mot bomben.
"Kampanjen mot atomvåpen". UKMA.
- Hva står U-en for? - Unge.
Storartet, jenter.
- Er det ikke alle tiders, Nat? - Det ville glede Roland.
Kom tidlig hjem, Rosa. Du må hjelpe meg med de små.
- Jeg må ikke noe som helst. - Hvis jeg hadde en mann...
...ville du være heldig.
Når har du egentlig sist vasket opp, Ginger?
- Jeg spiser nesten aldri hjemme. - Nettopp. Hvor er du da?
Jeg har fått brev fra skolen. Det var flaut.
Flaut? Nei, så fryktelig.
Særlig når verden kanskje går i lufta, men det fatter dere ikke.
- Er du nå sikker på det, kjære? - Mark, jeg mente ikke deg.
Men hva skal vi gjøre? Som Engels sier: "Hva må gjøres?"
Atomvåpen beskytter oss ikke. De truer hele vår eksistens.
Missilene her i Storbritannia -
- er flere hundre ganger kraftigere enn de som ble brukt i Hiroshima.
Vi må gå til direkte aksjon.
Vi må gjøre alt vi kan for å stoppe galskapen.
Regjeringen lytter hvis vi demonstrerer i gatene.
Hvordan får vi folk opp av sofaen og ut for å demonstrere med oss?
Hva sier dere, jenter?
Dere har jeg ikke sett før. Hva tror dere?
Vil politikerne lytte til oss?
I drømmen min hørte jeg advarslen.
"Du har tre minutter igjen," ble det sagt.
"Si det til de andre."
"Nå."
Selvfølgelig er jeg mistenksom. Du er aldri hjemme.
- Jeg er det nå. - Si det.
"Si det til de andre nå i morges."
Herregud, Natalie!
"Ellers -
- dør dere alle... snart."
"Ellers dør dere alle snart."
Takk.
- Hvorfor går du med kors? - Rosa og jeg har vært i kirka.
- I kirka? - Én gang. Hun ville ha meg med.
Du er klar over at Gud er en oppfinnelse?
Jo...
Man må kjempe for sin egen autoritet.
For retten til å tenke selvstendig.
- Derfor må du ikke høre på meg. - Nettopp.
Jeg tok selv beslutningen om å gå i kirka for å se hvordan det var.
- Det er litt kitsj. - Rosa ga meg det.
Gjorde hun?
- Hvordan var det da? - Spennende.
Som å være i teateret. Og så gikk vi på et møte.
- Hva for et møte? - "Nei til bomben".
Det liker jeg. Du er aktivist, ikke medløper.
Tror du ikke -
- man har behov for å tro at det fins noe etter døden?
Forestillingen om et liv etter døden er overtro -
- som skal få folk til å avfinne seg med sin begrensede eksistens.
Vi har kun dette livet, og derfor må vi gripe det.
Leve mens vi kan.
Godt poeng.
- Hvor er Roland? - Det vet jeg ikke.
Jeg vet aldri riktig hvor han er lenger.
- Vil du ha en kopp te, mamma? - Takk, vennen.
- Hvem var sammen med Roland? - Jazzbandet?
Nei, blondinen ved siden av ham.
Sikkert en student.
Mamma er ikke så fornøyd med det for øyeblikket.
Kanskje du skulle vurdere å spise det, Ginger.
Hvordan går det på skolen? Eller gir du fremdeles blaffen?
Inviterte du meg på besøk fordi mamma ba deg snakke med meg?
Tøys. Vi er glad for å få deg på besøk.
Jeg tenkte du kanskje ville møte Bella.
- Hun ber om oppvasksåpe. - Hva er det?
Det amerikanerne kaller oppvaskmiddel.
Bella vasker håret i oppvasksåpe.
- Det er fordi hun er fra New York. - Det er det ikke.
- Jeg bare tuller. - Jeg kommer!
Sånn, ja. Flink jente.
Så mye natur midt i byen. Så sivilisert.
Engelskmenn trenger parkene for å komme vekk fra hverandre.
Det er anstrengende å være høflig. Selv demonstrasjonen var høflig.
- Var dere der også? - Naturligvis.
- Jeg så dere ikke. - Der var jo så mange, kjære.
Vi gikk fremst. Det var en prest som førte an.
- En kannik. - Hva kan ikke presten?
Kannik Collins er en verdig kristen.
Et godt menneske tross sin overbevisning.
Bravo!
Jeg har skjønt av de to gudfedrene dine -
- at du kanskje er like militant meg.
Det er bra, Ginger.
Kan du ikke takke meg med så mye som ett ord?
Jeg har lagd pai til deg.
- Livretten din. - Ja, jeg så det.
Og?
Takk.
Er det alt du kan si til meg?
Mange takk skal du ha. Er du fornøyd da?
Er det så ille at jeg ønsker ros for maten min?
Nei da. Jeg tror bare ikke på dette her.
- Det er ikke deg, Nat. Ut med det. - Ut med hva?
- Hvis du vil gjøre meg forlegen... - Jeg har ikke sagt noe.
Men du mener det. Som jeg sier til studentene: Si det du mener.
Jeg er ikke studenten din. Jeg er din kone. Har du glemt det?
- Den hundsede hustru fikk sagt det. - Hva?
- Anklagen. - Roland, jeg...
- Hvorfor må du... - Hvorfor må jeg hva?
Nat...
Hvorfor må du vri på alt jeg sier?
Du får alt til å virke som om det er min skyld.
- Hvorfor kan du ikke være normal? - Normal?
Hva pokker er normalt?
- Du ved godt hva jeg mener. - Hold nå opp.
Hvordan kan jeg nyte maten i en så hatsk stemning?
Hvordan kan jeg nyte å lage mat når du sluker den?
For guds skyld. Jeg har arbeidet hele dagen.
- Jeg har jo lagd det til deg. - Emosjonell utpressing igjen.
Hvis du har så mye imot å lage og spise mat -
- så begynn å male igjen og skap noe for ettertiden.
Med hva?
Jeg kan knapt betale regningene med de pengene...
- Med de pengene jeg tjener. - Det er ikke nok til maleutstyr.
- Så få deg en jobb! - Dra ut til yachten din!
Det er bare en liten båt.
Den jævla båten din! Sikkert med en blond studine igjen.
Hva slags jobb ville jeg kunne få?
- Roland flytter. De skal separeres. - Igjen.
Det gjør ikke rare forskjellen, for han er nesten aldri hjemme.
Du har da en far som tar deg med ut og sånt.
Du kan helt sikkert bli med i helga.
Du vil ikke ha meg med på tur med pappaen din.
Ikke vær dum. Forresten har jeg en Roland.
- Jeg får ikke kalle ham pappa. - Det har du fortalt mange ganger.
Har jeg?
Har jeg også fortalt at ordet "pappa" minner ham -
- om tøfler ved peisen og andre småborgerlige dødsfeller?
Han har jo et poeng.
- Hva synes Natalie om dødsfeller? - Hun begynner å grine.
Det gjør hun alltid når han sier sånt.
- Og det kaller han... - Emosjonell utpressing.
Rosa, kan du komme opp med jentene?
Mødrene våre er patetiske. De tror ikke på noe.
- De gjør ikke noe heller. - Annet enn å beklage seg.
- Mora di har da jobb. - Rengjøring, og hun hater det.
- Roland kan ikke fordra syting. - Forbauser meg ikke.
- Hva? - At mennene går fra dem.
Kan man ha det bedre?
Er hun ikke flott?
- Hva, jenter? - Nydelig. Veldig romantisk.
Ja.
Det er noe poetisk ved å ha det trangt.
Det kan være vakkert å være sperret inne.
- Bare når man har valgt det selv. - Hva mener du?
Jeg mener at en fengselscelle er den verste form for minimalisme.
Det må ha vært fryktelig.
Ginger har fortalt meg om det.
Har hun?
Vi forteller hverandre alt.
Jeg har ikke noe å skjule.
Det var brutalt i fengsel. Først tar de alle klærne av deg -
- og hvis du protesterer, tar de fra deg all kontakt med andre.
Men det verste ved å sitte i isolat er ikke at du føler deg -
- helt alene i verden, men at du vakler i din overbevisning.
Det skjønner jeg.
Sovjets forsvarsminister uttalte i dag -
- at deres missiler kan utslette USAs industrisentre med ett slag.
Den britiske regjering hevder atommissilene i Storbritannia -
- kan gjengjelde et sovjetisk angrep fullt ut.
- Hørte du det? - Hva?
Det om missilene.
Det gjør han alltid. Særlig til Schubert.
Hva skal jeg skrive?
Til hvem?
Roland.
- Hvorfor skriver du til Roland? - For å si at jeg forstår ham.
Noen ganger kan man helt inn i sjelen -
- merke et annet menneskes smerte.
Jeg vet ikke om jeg skal skrive "kjære" eller "kjæreste" Roland".
Hva synes du?
Vil du ha noe å drikke?
Ginger.
- Du og Rosa... - Gå din vei. Du forstår ingenting.
Ginger.
Du var på skolen min. Jeg så deg.
Læreren sa du ba om at vi fikk flere timer i "heimstadlære".
Er det det du er sur for?
Hvordan kunne du be skolen om å lære meg husarbeid?
Jeg fikk deg som tenåring.
Tenåring!
Jeg kunne ikke engang koke egg. Roland har aldri hjulpet til.
- Det er ikke min skyld. - Hør etter.
Du skal ikke ha det like vanskelig som meg.
Jeg skal aldri få barn!
Jeg vil ikke være som deg, så stikk!
Du og Rosa er i ferd med å bli noen små tøyter.
Jeg vil bo hos Roland.
Hva snakker du om?
- Hallo. - Er Roland hjemme?
Denne veien.
Du har besøk, Roland.
For en overraskelse.
- Er alt i orden? - Ja da.
- Nat lager ikke så mye styr? - Ikke så mye.
Bra.
Jeg setter på tevann.
Sitt ned.
Jo, altså...
Jeg lurte på...
Ja?
Om det for eksempel er plass...
Jeg mener, kanskje det slett ikke lar seg gjøre.
- Plass? - Her.
Herregud, Ginger...
Det er litt...
Du, her?
Jeg kan vel spørre Roger.
Du er klar over at jeg jobber døgnet rundt -
- og at dette er et uegnet miljø for deg på alle måter?
Ja da.
Er du sikker på at det er klokt av deg å flytte, Ginger?
Hvor gammel var du da du flyttet hjemmefra, Mark 2?
Jeg var på din alder -
- men jeg måtte bare vekk fra mora mi, det monsteret.
- Der ser du. - Nat er ikke noe monster.
Ikke for deg.
Mark, så vidt jeg har forstått -
- var din mor ikke monster, men en gangster.
Ja.
Var hun en lykkelig gangster?
Å, min kjære Ginger.
Nat er ulykkelig, men det er ikke din skyld.
Har hun alltid vært ulykkelig? Også da hun var på min alder?
Du kjente henne da. Gråt hun alltid før hun fikk meg?
Hun led, men det gjorde vi alle. Det var under krigen.
Det må ha vært et mareritt med bombene som falt rundt en.
Alt var så usikkert.
Hva er forskjellen? Vi kan alle sammen dø i morgen.
Ja, det har du rett i, Ginger. Det kan vi.
- Bella! - Hun har rett. Det tilspisser seg.
Jeg vil ikke dø. Jeg vil bli voksen og gjøre alt mulig.
Det kommer du til å gjøre også.
Kjære Ginger, kan du ikke være jente bare en stund til?
Du blir tidsnok kvinne.
Roland har besvart brevet mitt.
Har han? Hva skrev han?
At han ble svært rørt.
Følelsene hans er så dype.
- Og heftige. - Jeg vet det.
- Og han er pasifist. - Ja.
- Det er edelt. Det er ondt å drepe. - Nettopp.
- Det er et av De ti bud. - "Du skal ikke" og så videre.
- Du virker litt kynisk. - Slett ikke.
Jeg trenger bare ikke et bud for å skjønne det.
Iblant må man handle for å forhindre total utslettelse.
Hør her, Rosa. Jeg beundrer faren min veldig.
Men jeg er i tvil.
Er det så edelt at man ikke vil bekjempe en som Hitler?
- Mark sier... - Du siterer alltid Mark.
Og du siterer alltid Roland for tida.
Mark ville ikke i krig, fordi han ikke ville drepe noen.
- Derfor ble han ambulansesjåfør. - Roland sonet som militærnekter.
Jeg vet det. Han er min far.
Jeg flytter inn hos ham denne uka.
Jeg skal ut og seile med ham i helga.
Blir du med? Det mente han at du burde.
Hva mener du med "burde"?
Det beste rommet i huset.
Lite, men helt perfekt formet.
Er du glad?
Jeg setter på tevann.
Det er sånn verden ender.
Ikke med et smell.
Ikke noe kan løsrive Bella fra arbeidet hennes.
- Visse ting bør man holde fast ved. - Kan det aldri forsvares å gi slipp?
Ikke la deg lure av sånt moderne vås, Ginger. Gi slipp!
Selv en poetinne bør da kunne slappe av og nyte sin suppe.
- Særlig når Mark har lagd den. - Man er ikke poetinne, Mark 2.
- Eller doktorinne eller fysikerinne. - På'n igjen.
Det handler ikke om prinsipper, men om presis språkbruk.
Titler er objektive og bør vises tilbørlig respekt.
- Interessant tanke, Bella. - Jeg er nysgjerrig.
Jeg kan godt forstå hvorfor du kalles Ginger, -
- men hva står på fødselsattesten din?
Far ga meg navnet...
- Africa. - Africa? Av noen spesiell grunn?
For å ære Freuds teori om kvinnen som det mørke kontinent.
Å nei, Freud.
Er det den berømte Roland som betar oss med sine teorier?
La oss holde oss til Ginger da.
Når tiden er moden, kan du skifte navn til Scarlet.
Og her tenker jeg på en flamme, ikke O'Hara.
Det er et godt navn til en aktivist. Hvordan går det med det?
Jeg vurderer å slutte meg til "Committee of 100".
- Jeg er enig med Bertrand Russell. - Hva er du enig i?
Direkte aksjon må til. Atomkrig er for farlig til lovlydig protest.
Du mener det ikke er nok å demonstrere?
Kanskje det ikke er nok til å redde oss.
Fra total utslettelse.
- Hvor skal du hen? - På restaurant.
Hvor skal du hen?
På møte.
- Da ses vi senere. - Kommer du tilbake hit da?
Kanskje.
Vil du prøve?
Krisen bringer verden på randen av katastrofe.
Russerne har missiler på Cuba -
- som ledd i sin dødelige kamp med USA om verdensherredømme, -
- som kan ende med utslettelse av verden. Og hva gjør regjeringen?
De ber folk legge sandsekker foran vinduene og holde seg inne, -
- mens de selv har hemmelige underjordiske bomberom.
Men der er kun plass til dem selv.
Hvem skal de regjere over? Alle andre vil være døde. Forkullet.
Jeg synes det er umoralsk. For å uttrykke meg helt presist.
Du skulle ikke vært her, for du går vel på skolen ennå?
- Av og til. - Jeg kjøper øl til deg.
- En stor og en liten øl, takk. - Takk.
- Møtene lærer meg mer enn skolen. - Det sier seg selv.
Takk.
- Er du student? - Jeg går på kunstakademiet.
- Tegner du? - Ja visst.
Av og til.
- Men jeg er nok mer poet. - Er du det?
- Mora mi har vært maler. - Hva heter hun?
Du kjenner henne ikke. Hun sluttet da hun ble gravid med meg.
Men nå bor jeg hos faren min.
Han er pasifist og skriver masse artikler.
- Har jeg lest noen av dem? - "Ideen om frihet."
Er det faren din?
Ginger, smak på den, om den er ferdig.
- Vil du ikke ha noe? - Nei takk. Jeg har allerede spist.
- Ikke verst. - Ginger og jeg lagde det sammen.
- Ved felles hjelp. Glimrende. - Kommunister er gode til å lage mat
- Anarkister, tror jeg nok. - Det er italiensk. Bolognese.
Det er masse anarkister i Bologna.
Du...
...er en skjønnhet, Rosa.
Å, Ginger...
Ginger.
- Mamma... - Hvordan går det?
Kan jeg sove her i natt?
Jeg flytter ikke tilbake eller noe.
- Du har begynt å male igjen. - Ja.
Jeg har begynt å studere også.
- Nå som... - Så bra.
Skal jeg re opp senga til deg?
Trives du ikke hos Roland?
Du ville jo mye heller bo hos ham enn hos kjedelige meg.
Jeg har aldri sagt du var kjedelig.
Klart jeg trives der.
Det er veldig interessant.
Det var bare en tanke. Blås i senga. Jeg stakk bare innom.
- Jeg har lagd kveldsmat til deg. - Hva er klokka?
To eller noe sånt.
Litt sent.
Men jeg har selv lagd det. Du sa jo du var sulten.
- Det var jeg også. - Skal du ikke spise det?
Jo.
Det ser deilig ut. Jeg visste ikke du kunne lage mat.
Det visste ikke jeg heller.
Jeg vet at alt sammen er blitt litt komplisert.
Jeg blir kanskje aldri den slags far du vil ha.
Jeg er vel ikke skapt til å være far.
Jo, det er du. Jeg har aldri sagt jeg ville ha noe annet, vel?
Du klagde aldri på noe.
Det ligger ikke til deg å syte. Heldigvis.
Hør her...
Forholdet til Nat har vært vanskelig for meg lenge.
En dag vil du forstå -
- at når den ekte kjærligheten kommer, -
- er den som sirenesang.
Man har ikke noe valg.
Man må overgi seg.
Hør her.
Jeg er klar over -
- at du kanskje ikke er helt glad for situasjonen.
Hvordan kan noen være glad når man vet om bomben?
Man kan ikke være glad når man vet verden kan bli sprengt i luften.
Du er en god jente.
Den fødte opprører. Naturligvis.
Det er nok best at du ikke forteller Nat -
- om det med Rosa på båten og alt det der.
Det er vi enige om, sant?
... løpe noen unødig risiko for verdensomspennende atomkrig -
- der selv seierens frukter ville smake som aske i munnen.
Men vi vil heller ikke vike tilbake for det, skulle det bli nødvendig.
Jeg har satt de væpnede styrker i full beredskap.
USA vil anse ethvert atommissil avfyrt fra Cuba -
- mot et hvilket som helst land i Vesten som et angrep -
- fra Sovjetunionen mot USA -
- og det vil medføre et gjengjeldelsesangrep.
Frihetens pris er alltid høy, men amerikanerne har alltld betalt den.
Og vi velger aldri overgivelse eller underkastelse.
Jeg drømte at alt sto i flammer rundt meg.
Det var min skyld, så jeg skrek.
Jeg så meg omkring.
Ingen dag eller natt. Ingen himmel, ingenting.
Ingenting mer å si.
Beklager at jeg kommer for sent.
Vi satt og pratet, og tiden løp fra meg.
- Det var så... - Intenst. Ja da.
Det var det, altså.
Og jeg tror at Roland er såret.
Hva har hendt?
Følelsesmessig såret. Og åndelig.
- Jeg tror jeg kan hjelpe ham. - Hvordan kan du hjelpe ham?
- Vi har faktisk mye til felles. - Som?
Mora hans forlot ham da han var liten.
- Slik faren min forlot meg. - Ja, det knytter jo sterke bånd...
Ja, vi forstår faktisk hverandre.
Han betror seg til meg.
- Hva skriver du? - Et dikt.
Om verdens undergang.
- Har du ikke hørt om det? - Hva?
Krisen.
- Husker du missilene på Cuba? - Hvilke missiler?
Hvor har du vært? Angår ikke framtiden deg lenger?
Vi kan ikke alle redde verden, som deg.
- Noen må fokusere på én person. - Du kan ikke redde pappa.
Hvorfor ikke?
- Hva innbiller du deg? - Hva innbiller dudeg?
Du kan ikke stoppe en krig. Det er i Guds hender.
Så beleilig. Og hvilke hender er du i?
Bare vent. Han vraker deg også når du blir eldre.
Nei, det gjør han ikke.
Jo, det gjør han.
Vi hadde ikke tenkt å si det til deg.
Si hva da?
Hva? Hva hadde dere ikke tenkt å si?
Jeg tror...
...jeg er gravid.
Det ryktes at USA snart tar -
- et oppsiktsvekkende skritt i Cuba-krisen.
Lord Bertrand Russell sa: "Så lenge vi ennå lever, -
- vil vi gjøre alt i vår makt for å avverge den største katastrofe -
- som har truet menneskeheten."
Nei til atomvåpen! Nei til atomvåpen!
Politi!
Trekk dere tilbake!
Sperr porten!
Bella!
- Ginger! - Ja, det er meg.
- Er du uskadd? - Ja.
Du skjelver.
Hold fast, det blir nok voldsomt. Hold deg godt fast.
Bella!
Ginger!
Jeg er lege. Du kan snakke fritt til meg.
Jeg kan ikke hjelpe deg hvis du ikke vil si noe.
Du virker deprimert. Er du deprimert?
Så snakk.
- Er du jentas mor? - Nei.
- Hvor er mora hennes? - Hun vet ikke at datteren er her.
- Er en av dem jentas far? - Venner av familien.
- Vi følger henne hjem. - Hun trenger hjelp.
Demonstreringen er en fasade. Jenta kan være alvorlig psykisk syk.
Men herregud, da.
Kanskje hun er redd verden utslettes ved en atomkatastrofe.
Har du tenkt på det?
Si noe, kjære. Kom igjen.
Gjorde de deg noe? Ginger, du må fortelle oss det.
Si noe.
Hør her.
Jeg ba Anoushka komme hit sammen med Rosa.
Kanskje du vil snakke med henne.
- Ikke skjær grimaser til meg. - Nat, nei.
- Jeg bryr meg om henne... - Det gjør du ikke!
Jo, det gjør hun.
Hun bryr seg ikke om at verden kanskje går under.
Klart jeg gjør! Jeg er på din side, Ginger.
- Du vet ingenting. - Hva mer vet hun ikke?
- Ginger. - Jeg kan ikke si det.
- Jeg eksploderer hvis jeg sier det. - Det gjør du ikke, vennen.
- Ut med det. - Jeg kan ikke.
- Vi skal dø. Det sa du selv! - Nei, jeg sa at vi kunne dø.
En atomkrig ville nok utslette oss alle sammen.
Men det er ikke det du mener, vel?
Hva er det du ikke kan si, Ginger? Hva kan du ikke si?
At...
...Roland ligger med Rosa.
Hva?
Rosa?
Er det sant? Jeg visste det.
Jeg visste det foregikk noe.
- Alt sammen er min skyld. - Det er det ikke.
- Hvor lenge har det foregått?! - For guds skyld, Natalie.
Slipp meg!
Jeg må få tak i Anoushka. Vil ikke se Rosa, den lille tøyta!
- Jeg må ut og dele ut løpesedler... - Ikke nå, vennen.
Jo, nå! Fatter du ikke at verden kanskje snart går under?
Se hva du har gjort.
Hva gir deg rett til å dømme meg?
Hele livet har jeg bekjempet tyranni.
- Gratulerer! - Ikke bare statens tyranni.
Også det tyranni som bestemmer rammene for et "normalt" familieliv.
- Jævla beleilig. - Hva gir deg rett til å belære meg?
Vi har nettopp møtt hverandre. Natalie og jeg er faktisk separert.
- Dere har et barn sammen. - Hun er ikke lenger noe barn.
Ginger er kanskje stor nok til å ville redde oss alle fra atomkrig -
- men hun er også så ung at hun trenger omsorg!
Selvstendig tenkning, personlig sannhet, rett til å handle fritt...
- Du tror på alt det, Mark? - Jo, men...
Det har vært mine ledende prinsipper.
Jeg tror inderlig på dem, og jeg har vært i fengsel for dem.
Forstår du ikke at det slett ikke ville være noen fare for atomkrig -
- hvis millioner turde si fra til autoritetene, slik jeg gjorde -
- og nektet å gå inn i hæren? Nektet å adlyde ordre?
Det er den tanketomme lydighet som tar livet av oss.
Jeg har brutt alle reglene -
- fordi noen er nødt til å si nei.
Mark, nei...
Vi må ordne opp i dette en gang for alle. Kom igjen.
- Hun ligger med Roland. - Hvem?
- Rosa. - Hva?
Rosa?
Med Roland?
Er det sant?
Rosa.
Svar meg, Rosa.
- Hvorfor skulle jeg det? - Fordi jeg er din mor.
Det har jeg ikke lagt merke til.
- Tror du mamma klarer seg? - Kom.
Nat. Nat, kjære deg.
Kan vi få komme inn?
Jeg kommer inn nå.
Nat, lukk nå opp. Lukk opp.
- Lukk opp! - Roland, skynd deg!
Kom nå, vennen.
Mamma!
Nat.
Kjære...
- Ring etter ambulanse. - Ginger.
Tilgi meg. Vær så snill?
Vi drømte om -
- at vi ville være venner for livet.
Da vi ble født -
- følte noen at det var slutt.
Nå ser vi kanskje aldri morgendagen.
Men tross redselen -
- og sorgen...
... elsker jeg vår verden.
Jeg vil at vi alle skal leve.
Du, Rosa, ba meg om å tilgi.
En dag, hvis mamma overlever denne bitre natta...
... møtes vi igjen.
Og da vil jeg si:
Jeg elsket deg, Rosa.
Skjønner du ikke?
Men vi er forskjellige.
Du drømmer om evig kjærlighet.
Ikke jeg.
For det viktigste er...
... å leve.
Hvis vi gjør det...
... fins det ikke noe å tilgi.
Hva skriver du?
Et dikt om framtiden.
Unnskyld, Ginger.
Jeg er så lei meg.
Men jeg tilgir deg likevel.