Varo päätäsi.
Täällä on kaunista.
Meitä onnisti.
Olemme nähneet niitä ennenkin,
mutta ne kukkivat vain tietyissä olosuhteissa,
kun vesi on hyvin matalalla.
Näimme nyt sattumalta -
näin jännittävän suuren kukinnon. Meillä oli onnea.
Olen innoissani.
Tähän on yllättävän vaikea tarttua.
Se ei tunnu lähes miltään.
Tällaista outoa kiemurtelevaa -
limaa muodostuu seinille.
Tämä on todella...
Varmaankin kauneinta koskaan näkemääni limaa.
Emme ymmärrä, miten se muodostuu.
Se on yhä mysteeri. Mutta tiedämme, että se on eloperäistä.
Se, miten paljon maailmankaikkeudesta tiedetään,
vaihtelee jatkuvasti.
Koska heti kun -
löydämme uuden paikan,
josta opimme jotain uutta,
näemme muita ihmeitä,
joista emme ennen edes tienneet.
Hetkinen.
Tuo on sisäänkäynti.
Se on kielletty.
Saako jalankulkijoista pisteitä?
Onko tämä muka oikea suunta?
Niin juuri.
Hän on myöhässä lounaalta. Siksi hän hermostui.
Olemme matkalla fysiikan laboratorioon -
puhumaan fyysikon kanssa -
hänen ympäristössään.
On aina mielenkiintoista nähdä -
organismi luonnollisessa ympäristössään.
Olen mikrobiologi.
Toivon, että fyysikko pystyy -
kertomaan työstään ja sen syistä -
ymmärtämälläni tavalla.
Haluan pitää mieleni avoinna.
Satutko olemaan Davide D'Angelo?
Kyllä, olen.
Olen Jennifer.
- Mukava tavata. - Samoin.
- Tervetuloa. - Kiitos.
Sinun pitää täyttää lomakkeita...
Pidän lomakkeista.
Hyvä, ja sitten voimme syödä lounasta kahviossa.
Luoja, miten mahtava hän on.
Nuo hiukset...
Galileo, Newton...
D'Angelo...
Pimeä aine...
Emme tiedä, mitä se on.
Uskomme, että sitä on olemassa,
muttemme ole koskaan havainneet sitä.
Onko tämä hyvä kahvio?
Sanoisin, että se on keskivertoa parempi.
Päivää. Hei.
Valitan,
mutta tuskin pidätte ruoasta.
Ei pidä paikkaansa.
Mitä pimeä aine on?
Emme tiedä.
- Hienoa. Siksi se on pimeää. - Aivan.
Pimeää ainetta on myös mikrobiologiassa.
Sana varastettiin.
Mihin sanaa käytetään?
On todisteita, että on olemassa noin 35 biljoonaa mikrobilajia.
Mutta -
olemme tavanneet noin miljoona lajia.
Loput ovat pimeää ainetta.
Selvä.
Varastimme sanan.
Myönnän sen.
Mielestäni siinä on järkeä,
koska se, jota sanomme pimeäksi aineeksi,
on jonkinlainen uusi hiukkanen, jota ei ole vielä löydetty.
Hypoteesin mukaan pimeää ainetta on olemassa,
koska se sopii kaikkiin muihin havaintoihimme.
- Aivan. - Joten -
sitä ei ehkä ole olemassa,
mutta uskomme, että on,
- koska... - Ennen sen havaintoa -
emme voi olla varmoja.
Kaikki muut havainnot viittaavat siihen.
Tämä on hyvin salaperäistä.
Pimeä aine on eräs suuri tuntemattomuus -
hiukkasfysiikassa.
Kaikesta aineesta, jonka tulisi olla olemassa,
noin 85 prosenttia on näkymätöntä.
Nämä hiukkaset liikkuvat -
kehojemme lävitse puhuessamme,
ja suurimmalla osalla ei ole mitään vaikutusta.
Miten aiot löytää -
ja havaita sen?
No niin.
Miksi olemme täällä?
Niin, miksi?
Olemme noin 1 800 metrin paksuisen kallion alla.
Olemme syvällä maan alla,
koska kokeet, jotka etsivät pimeää ainetta,
neutriinoja tai muita harvinaisuuksia,
pitää suojata kosmiselta säteilyltä.
Ilmakehään osuu protoneja tai raskaampia ioneja.
Niistä syntyy hiukkasmyrsky,
joka osuu meihin maan yllä.
Vuori toimii suodattimena.
Täällä on niin sanottua "kosmista hiljaisuutta"...
Kosmista hiljaisuuttako?
Olemme kosmisessa hiljaisuudessa -
vuoren alla. Mahtavaa.
Täällä ei kuule kosmisia säteitä.
Haluaisin nähdä uuden ilmaisimen.
Selvä.
- Se ei ole vielä valmis. - Selvä.
Tämä on siis uusi kokeilusi.
Tämä on vielä prototyyppi.
Se todistaa ilmaisimen käsitteen.
Uskomme, että pimeää ainetta on olemassa, muttemme ole varmoja.
Tämän sisään laitettava kide -
auttaa sinua -
ja on paras mahdollinen ilmaisin,
- jonka voit rakentaa. - Niin.
Sisällä on kidettä.
Miten näet sen,
mitä kide näkee?
Mitä kide kertoo ulkopuolelle?
Se päästää valoa,
ja molemmilla puolilla on kaksi valovahvistinta,
jotka johtavat tänne.
Yksinkertaista.
- Valo tallennetaan. - Tässä on ystäväni,
pimeä aine -fyysikko.
Hyvin yksinkertaista.
Minun pitää jatkuvasti löysätä kypärää,
koska pääni paisuu koko ajan.
Pakko sanoa, että aloitin -
lähes nollasta pimeän aineen suhteen.
Ymmärtääkseni laite toimii näin.
Pyörimme -
pimeän aineen hiukkasten meressä.
Siinä on -
säiliö.
Rakensimme ilmaisimen, joka on...
jonka ytimessä on...
...erityinen, hyvin huolellisesti kasvatettu kide.
Natriumjodidikide.
Kun kiteeseen osuu pimeän aineen hiukkanen...
...näkyy -
pieni valonvälähdys.
Tuon valon havaitsevat -
laitteet, jotka ovat säiliön reunassa.
Nuo laitteet -
muuntavat valon sähköiseksi pulssiksi,
joka menee tietokoneeseen -
ja sanoo: "Pimeän aineen hiukkanen täällä."
Jos pitäisi vain...
Tiedän, että näin ei tehdä,
mutta jos pitäisi vain arvata,
missä pimeä aine on?
- Arvaisitko? - En.
- Etkö arvelisi? - Se ei ole tiedettä.
Tiedän kyllä sen,
mutta joskus haaveilen mahdollisesta tuloksesta.
Tämän voin sanoa.
Tässä näkyy myös malli,
minimaalinen supersymmetrinen malli pimeälle aineelle tällä alueella.
Ulottuvuudet ylittävä malli pimeälle aineelle tällä alueella.
Toisten mielestä se on tässä, toisten mielestä tässä.
- Emme tiedä. - Niin.
Jos minun alallani -
kymmenen vuotta sitten -
olisi kysytty, missä vaiheessa olisimme nyt,
olisi ollut hyvin vaikea vastata,
koska oikeasti -
- emme vain... - Ymmärrän täysin.
Emme vain löydä uusia yksityiskohtia,
vaan katsomme pimeään kuiluun,
johon ei näe kovin syvälle.
Riippuen siitä, minne valo osoittaa ensin,
saatamme mennä täysin eri suuntaan.
Aivan suuren tuntemattomuuden reunalla -
on hyvin vaikea sanoa,
minne tiede johtaa seuraavaksi.
Onko tilanne sama -
pimeän aineen fysiikassa -
vai...
Onko tilanne vastaava?
Olemme takuulla jonkin äärellä, josta emme tiedä.
On uskomatonta,
että maailmankaikkeudessa on paljon enemmän ainetta -
kuin toistaiseksi tiedämme.
Emme tiedä, mitä se on.
Meidän pitää selvittää,
onko pimeää ainetta oikeasti olemassa,
vai emmekö ole keksineet oikeaa selitystä.
Koska tiede on myös sitä,
että joskus etsii vuosikausia jotain,
jota ei lopulta olekaan.
Silloin pitää muuttaa ajatustapaansa.
Menen vessaan.
Haluatteko kuvata senkin?
Katsohan.
Kuulkaa... Tämä on uskomatonta. Nämä ovat stalaktiitteja.
Näetkö? Pillimuodostuma.
Paikka on alle 20-vuotias,
- joten se on mahdotonta. - Ei ole.
- Eikö? - Ei.
Haluaisin tietää, mitä se on.
Ehkä suolaa.
Se voi kasvaa hyvin nopeasti.
Kaikki nämä jäljet ovat valoa varastoivia mikrobeja.
Ihan kaikki.
Punainen on yksi, tuo tumma on toinen,
ja vihreä on kolmas.
Kuten neutriinojakin,
- mikrobeja on erilaisia. - Niin.
Kuinka monta?
Niitä on 35 biljoonaa.
Selvä. Eli enemmän kuin nämä kolme.
- Niin. - Kaiketi.
Ovatko ne steriilejä?
Eivät ole.
Emme tiedä vielä yhtään steriiliä lajia.
Se olisi...
Mielenkiintoinen kysymys.
Biologian ongelma on se,
että oletamme kaiken elämän -
eli kaikkien 30 biljoonan lajin -
polveutuneen yhteisestä kantaisästä.
Mutta -
sen vuoksi meidän on helppo nähdä ne,
koska tiedämme, mitä etsiä.
Mutta jos olisi toinen kantaisä,
emme näkisi sitä, koska emme tiedä, mitä etsiä.
Kauanko tätä ainetta on etsitty?
Kauanko pimeää ainetta on etsitty?
Ainakin 20 vuotta.
Ehkä kauemminkin.
Selvä, eli... Niin.
Jos pimeän aineen löytää, voittaa Nobel-palkinnon.
Jos ei löydä,
kirjoittaa hyvän julkaisun.
Miten erotut muista?
Miksi haluat etsiä jotain, josta ei ole varmuutta?
Sitä on pakko olla.
Mikä sinua motivoi?
Tiede on matka.
Se vie jonnekin, jossa ei ole ennen käynyt.
Jotkut keskittyvät mieluummin biotieteisiin.
Toiset haluavat ymmärtää, miten maailmankaikkeus muodostui.
Tutkin vain fysiikkaa, joten en tiedä, millainen mieleni olisi,
jos olisin tutkinut eri alaa.
Koen, että minua tarkkaillaan.
Kaksi päivää ei riittänyt tottuakseni tähän.
Minne menemme nyt?
Tänäänkö?
Minulla ei ole aavistustakaan.
Haluan järkyttyä.
- Hei. - Hei.
- Davide, hauska tavata. - Samoin.
- Olet siis Davide. - Niin.
Olen psykologi.
Niin, mutten tiedä, mitä tutkit,
joten minulla ei ole aavistustakaan.
Kuvittelen sitä Haamujengin kohtausta.
Näytät minulle kortteja, joista minun pitää valita.
Tärkein tutkimuskohteeni on tietoisuus,
miten ja miksi aivojen biologinen toiminta -
tuottaa tietoisen kokemuksen.
Kuule, professori...
En aio tehdä sinusta psykoanalyysia.
Tutkimme enimmäkseen tietoisuutta.
Tietoisuutta on kuvailtu -
yhdeksi 2000-luvun merkittävimpiä ongelmia,
kuten maailmankaikkeuden alkuperä,
elämän alkuperä ja muut tosi isot kysymykset.
On yhä eräänlainen mysteeri,
miten aivojen biologinen toiminta -
tuottaa mielentiloja.
Eräs tietoisuuden tutkimisen hankaluuksia on se,
että se on yksityinen ilmiö.
Tiedän olevani tietoinen ja uskon sinunkin olevan,
koska käyttäydyt olettamillani tietoisuuteen liittyvillä tavoilla,
vaikken voi määrittää sitä.
Mutta asian ydin on, etten pääse sinun mielentilaasi.
Vai mitä?
Aiomme suorittaa kaksi koetta.
Et kai pistele neuloja päähäni?
En, mutta jos suostut, aiomme -
laittaa elektrodeja pääsi ympärille.
Saat yrittää liikuttaa robottikättä -
ajatuksen voimalla.
Oletko valmis?
Ajattelin aina luovuttaa aivoni tieteen tutkittavaksi.
Yritämme tämän avulla oppia,
mitä ajatuksia pitää kuvitella,
jotta käsi liikkuisi.
Ja mikä ero on sillä ajatuksella ja jollain muulla,
jota ajattelemalla käsi ei liiku.
Keskeisen argumentin mukaan tämä ei ole synnynnäistä.
Kehittymisen aikana aivojen pitää oppia olemaan vuorovaikutuksessa kehon kanssa.
Välitys on osa sitä, mitä tietoisuus tarkoittaa.
Kolmen sekunnin välein -
näytöllä näkyy oikealle osoittava nuoli.
Kun näet sen, sinun pitää kuvitella liike.
Koska tämä on oikea robottikäsi,
on parempi kuvitella oikean käden liike.
Tämä on tahdonalainen.
Tämä ei ole.
Mitä pidit?
Haluaisin jäädä viikoksi -
harjoittelemaan tätä.
Tämä herättää fysiikan kysymyksiä...
Haluan kokeilla kaikkia eri liikkeitä.
Koetko nyt ohjailevasi tuota kättä?
- Osittain. - Niin.
Tässä on kyse välityksen tajusta.
Jos voin todella keskittyä -
ja sulkea kaiken äänen pois...
Niin.
- Silloin saan... - Koet ainakin,
- kuinka... - ...neljä viidestä oikein.
Niin.
Mutta kun alan miettiä, mitä tapahtuu...
- Se on hauras. - Niin. Silloin menetän sen.
Ideana on, että siitä tulee vähemmän hauras -
tai yhä vakaampi...
- Totta. Jopa parissa minuutissa. - ...kun taidot kehittyvät.
Ja lopulta -
ei tarvitse tehdä mitään erityistä.
Tällainen vaivalloinen ajattelu poistuu,
ja sen saa liikkumaan tahdonalaisesti.
Niin tapahtuu luonnollisesti,
mutta omissa kehoissamme.
Tässä yhteydessä on tärkeää muistaa,
ettei tietoisuus ole vain yksi asia.
Se koostuu eri mekanismeista,
jotka yhdessä määrittävät aikuisen ihmisen mielen,
jonka tiedämme olevan tietoinen mieli.
Kaltaiseni empiirisesti suuntautunut tieteilijä haluaa suorittaa kokeita.
Haasteena on selvittää,
miten voimme tutkia mielentilojamme -
tieteen perspektiivistä.
Kaikki mielessämme tapahtuva -
on peräisin aivojen biologisesta toiminnasta.
Aivot ovat uskomattoman monimutkainen elin,
joka koostuu noin 88 miljardista hermosolusta.
Jokainen hermosolu on yhteydessä -
noin 10 000 muuhun hermosoluun.
Miten laaditaan kokeita, jotka auttavat meitä ymmärtämään -
mielen ja kehon suhdetta?
Yritämme ratkaista ongelman,
miten laatia sopiva algoritmi.
Työ on luovaa.
Niin, se on hyvin luovaa,
mutta herään öisin miettimään asiaa. Enkä mieti lähes mitään muuta.
- Sitten ei saa enää unta. - Aivan.
Sinäkin olet siis nörtti.
Sataprosenttisesti.
Tässä laboratoriossa tehdään hyvin mielenkiintoisia asioita.
Täällä tutkitaan aivan peruskysymyksiä,
kuten miten oikeastaan määritellään tietoisuus -
ja itsetajunta.
En tiennyt, että joku pohtii näitä kysymyksiä -
aidosti kokeellisesta näkökulmasta.
Tämä on paljon kokeellisempaa kuin odotin.
Luulin, että koska he ovat psykologeja, he vain puhuvat, ja siinä kaikki.
Se ei ole totta.
Heillä on mittauslaitteistoa,
ja he käsittelevät dataa.
Olemme Axelin kanssa oikeasti samoilla linjoilla.
Pimeällä aineella on siis massaa.
Niin, sillä pitää olla massaa. Se on massallista.
Mutta massanhan voi havaita.
Niin.
Siten tiedämme...
Niin, siksi tiedämme siitä.
Missä se on?
Se kulkee lävitsemme hypoteesin mukaan.
Tämä on siis täynnä pimeää ainetta.
Niin, se on tavallaan kuin neutriinoja.
- Kippis. - Kippis.
Olemme ainoat, jotka juovat.
Kaverit...
Pelkään tietysti sitä,
ettei pimeää ainetta olekaan.
- Koska... - Onko se edes mahdollista?
Jos pimeää ainetta ei ole,
pitää pohtia todella kovasti -
muita selityksiä.
- Ja urasi on periaatteessa ohi. - Ei sentään.
Se ei ole koskaan ohi.
Jostain pitää vain luopua.
On jopa hauskaa, kun se onkin odotusten vastaista.
Juuri se tieteessä onkin jännittävää.
Kävi, miten kävi.
On aina jotain mietittävää,
teoretisoitavaa tai käsiteltävää.
Jos pimeää ainetta ei ole,
asia vain on niin.
Minua ei huolestuta,
etteikö tietoisuutta olisi.
Sitä ongelmaa ei ole.
Niin.
Tiedän, että se on olemassa.
Eräs huolenaihe on,
ettemme edisty tarpeeksi nopeasti -
ymmärtääksemme todella sen toimintaa.
Mikä sitten olisi -
tarpeeksi nopeasti?
En tiedä. Ehkä minun elinaikanani.
Se tavallaan huolestuttaa.
Joskus tuntuu, että olemme yhä kaukana.
Kun yksi ihminen on tehnyt tätä 10 tai 15 vuotta,
tuntuu, että loppukiri häämöttää,
mutta näin ei ole.
Tiedän juuri, mitä tarkoitat.
Aivan varmasti.
Tietysti jokaisen unelma -
tieteilijänä on tehdä suuri löytö -
ja todella edistää alaansa.
En usko, että teen niin.
Mutta ihmisenä siinä on jotain innostavaa,
että kokee yhteyttä johonkin suureen.
Tätä haluamme tehdä.
Haluamme ratkaista vaikeimmat ongelmat.
Miksi muuten olisimme olemassa?
Laitatteko tekstin,
jossa lukee: "Tri Luke McKay, astrobiologi",
ruudun alaosaan?
Mitä laittaisit tekstiin?
Tuota...
Minua valvottaa öisin -
kysymys siitä, olemmeko ainoat.
Tutkimani kuumien lähteiden mikrobit,
jotka selkeästi määrittävät Maan elämän rajaolosuhteet,
ovat tärkeitä sen ymmärtämiselle, missä avaruudessa voi olla elämää.
- Tiedätkö "haulikko" -sanonnan? - En tiedä.
Tiedän, mikä haulikko on.
Sanonta tulee vanhoilta ajoilta,
kun kuljettiin hevosvankkureilla.
- Silloin... - Oliko jollakulla haulikko?
Kun oltiin rajaseudulla,
"haulikon paikalla" oleva oli valmiina rosvoja varten.
Istu siis kuljettajan viereen.
Näin pääsee kuulemma Burning Man -festivaalille. En ole käynyt.
Nyt olet liian vanha.
Nyt olen liian vanha.
Maankuori on kaiken päällä oleva kivikerros.
Sieltä, missä siinä on reikä tai rako,
löytyy tällainen.
Tämä koko seutu on geotermisesti aktiivinen.
Tällä koko alueella näkyy -
yhteys pinnanalaiseen maailmaan.
- Kuulostaa aavemaiselta. - Niin.
Yhteys pinnanalaiseen maailmaan.
Tuolla. Siitä nousee kaasuja.
Saat pikaisen saarnan turvallisuudesta kuumien lähteiden lähellä.
Sana kuuma lähde on monelle -
paikka, johon voi mennä -
rentoutumaan,
mutta ne kuumat lähteet, joita me -
tutkimme työksemme,
ovat aivan liian kuumia siihen.
Sellaiseen voi mennä vain kerran.
Eikä koskaan palaa.
Ainakaan ennallaan.
Onko täällä mitään miellyttävää?
Täällä on käärmeitä, kaasuja, vaaroja, kuumuutta...
Juuri tuo on se kysymys.
Mitä miellyttävää täällä on?
- Me pidämme tästä. - Niin.
Ja tällaisesta.
Ekstremofiilejä olettekin te.
Niin olemme.
Olemme kaikkein ekstremofiileimpiä.
Tässä on hieman märkää.
Tässä on yhä märempää.
- Pärjäättekö? - Pärjään kyllä.
Mennään sitten.
Tässä kastuu yhä enemmän.
Käynnistä se.
Lasken sen pään veteen.
Kerro, mitä siinä lukee.
Minua kiinnostaa tietää, mikä mikrobiyhteisö täällä on.
Ensiksi haluan -
selvittää lämpötilahaarukan ja pH-arvon.
Tarpeeksi kuuma.
Niin.
Hienoa.
Sen pitäisi hiljalleen nousta.
- Kerro, kun... - Se muuttui nopeasti.
se on maksimissa.
Lämpötila on 72,2 celsiusastetta.
Voit alkaa kerätä.
Se on tukossa. Tunnen sen umpeutuvan.
Siinä niitä on.
Ystäviämme.
Tässä vaiheessa en tiedä, mitä täällä asuu.
Nämä ovat sedimenttinäytteitä tämän kuuman lähteen reunalta.
Viemme nämä kuivajään suojassa takaisin labraan,
jossa teemme niin sanotun DNA-uuton -
nähdäksemme, mitä uusia, tuntemattomia mikro-organismeja -
tässä ympäristössä mahtaa elää.
Vaikka uskon vahvasti, että ulkoavaruudessa on elämää,
sitä ei teknisesti tiedetä.
Tämä kai tavallaan yhdistää työni Axelin työhön.
Mitä se olisi?
Mikä olisi sen vastine aivoille?
Mikä olisi sen vastine tietoisuudelle?
Noin.
Pilko nyt loputkin.
Pura nyt vain vyyhti,
niin näet, mitä ne tekevät.
Uskotko, että universumi on tiedettävissä?
En tiedä. Sitä pitää kai kysyä fyysikolta.
Niin.
Pimeä aine on hyvä esimerkki.
Koko käsite siitä,
ettei valo vaikuta siihen.
Emme voi havaita sitä mitenkään.
Se tuntuu minusta hyvin oudolta,
että ympärillä on ehkä ainetta.
Niin.
Eikä keinoa havaita sitä.
Tavallaan unohdamme,
että omat aistimme ovat aina rajalliset.
Tässä.
- Ihmiset. - Selvä.
Tuo on ihminen.
Jos pitäisi arvata,
missä kohtaa elämän puuta olisi -
palmupuu?
Mihin osoittaisit?
Tässä.
- Tässä. - Siinä.
- Palmupuuko? - Niin.
Miksi siinä?
Jos pitäisi...
Koska en piirtänyt elämän puun jokaista oksaa.
Niitä on enemmän kuin nämä 50.
Maassa on enemmän kuin 50 organismia.
Piirsin siis suuret ryhmät.
Jos pitäisi arvata, missä sieni -
olisi...
- Tässä. - Nyt tiedät.
Hiiva olisi tässä.
Tai ehkäpä tässä.
Hyönteiset...
Kukat...
Kun mietimme elämän monimuotoisuutta,
emme osu lähellekään -
elämän koko monimuotoisuutta.
Tämä on yksi domeeni.
Sen nimi on aitotumaiset.
Selvä.
Me kuulumme siihen.
Aitotumaiset.
Tämä taas on -
arkeonit -
itse asiassa.
- Niitä minä tutkin. - Selvä.
Ja tämä on -
bakteerit.
Kuule, piirsit juuri tavallaan aivot.
Uskomatonta, että puhumme taas aivoista.
Näytätkö, missä hippokampus on?
Se olisi tässä.
Tässä keskellä.
Mutta tämä on ihmeellistä.
Se, mitä sanoit monimuotoisuudesta ja mitä luulemme siitä.
- Aivan. - Ja kaikki tämä tuntematon,
jota itse asiassa ei näe.
Asian ydin on,
että jopa mikrobiologit tietävät hyvin vähän -
bakteereista ja arkeoneista.
Historiallisesti mikrobiologian tietomme -
perustuu tähän pieneen osaan elämän koko monimuotoisuutta.
Vasta DNA: n sekvensoinnin myötä -
aloimme ymmärtää, että tämä valtava elämän enemmistö -
on tuntematonta.
Laitan tämän alulle, ja sinä saat tehdä hauskan osuuden.
Lisää kaksi annosta.
Tulehan.
Haluan tuon hyvin tumman, pienen osan.
Sitä ravistetaan.
Helmet kuorivat solut.
Sieltä saamme DNA: ta.
Se laitetaan tänne.
Sentrifugit -
linkoavat hyvin nopeasti.
Mutta tämä ultrasentrifugi -
linkoaa erittäin nopeasti.
Tätä kannattaa katsoa selvinpäin.
- Alkaa huimata. - Se on kuin ilotulitus.
Se on niin värikäs ja kirjaimellisesti täynnä elämää.
Jokainen kirkkaasti loistava kiemura on -
eri bakteerityyppiä tai ehkä samaa.
Jos vaihdamme valon vihreään,
näemme taas arkeonit.
Tästä huomaa, että samassa kuumassa lähteessä,
samassa sedimentissä kuuman lähteen reunalla,
on paljon enemmän arkeoneja samassa kuumassa lähteessä.
- Kokonainen universumi yhdessä pisarassa. - Aivan.
Se on oudon samannäköinen kuin maailmankaikkeus.
En aikonut sanoa sitä, mutta...
Riittää jo analogiat.
- Aivan. - Siltä se näyttää.
On hienoa nähdä tästä perspektiivistä näin lähelle -
ja tarkasti mikrobielämään.
Samalla on ikään kuin -
näköyhteydessä ulkoavaruuteen.
Olen muodostuvien tähtien tarkkailija.
Katselen kaasupilviä -
ja yritän ymmärtää planeettojen muodostumisen mysteerejä.
Kyse on alkuperästämme ja siitä, miten päädyimme tänne.
- Hei, olen Luke McKay. - Rachel Smith.
En edes tiennyt, miltä näytät tai kuka olet.
No, tässä olen.
Katsohan tuota.
Oikeita lehmiä.
- Tai ehkä robotteja. - Hollywood-lehmiä.
- En usko tätä. - Ne ovat hologrammeja.
Kuka hoitaa lehmiään näin?
Tykkään käydä huipulla. Se on lempipaikkojani.
Tutkijat ympäri maailmaa haluavat käyttää näitä kaukoputkia.
Tämä on yksi maailman parhaita tarkkailupaikkoja.
Korkeus voi vaikuttaa ihmisiin eri tavoin, joita ei aina voi ennustaa.
Kuinka korkea huippu on?
Se on lähes 4 270 metriä.
Eikö tämä varmasti ole moottorin hajua?
- Kaasupolkimesta? - Se on kai vain tomua.
Nousemme nyt nopeasti.
Katso, kuinka korkealla olemme. Luoja.
Olemme kaiken yläpuolella.
Oloni on kuin lapsella jouluna.
Tai kuin itselläni jouluna.
Se johtuu korkeudesta.
Onnen tunne johtuu hapen puutteesta.
Niiden kokoa arvostaa vasta paikan päällä.
Hyvänen aika.
Tosi siistiä.
Se on instrumenttimme.
Tule. Otetaan kuva.
Tämä on tosi siistiä.
Ensisijainen peili -
on tuo tuolla.
Yksittäiset osiot ovat näkyvillä.
Osia on 36.
Ne ovat kuusikulmaisia.
Ne luovat 10 metrin pinnan.
- Peilien tarkoitus on keskittää valo. - Niin.
Kun valo osuu...
Peili lähettää sen instrumenttiin.
Selvä, ymmärrän.
Tämä jättimäinen työkalu,
eli 36-osainen peili -
tällä korkealla sijainnilla Maan päällä,
auttaa tutkimaan galaksin keskustan suuntaan.
Tuo on kai siistein lause, jonka olen koskaan kuullut.
Osoitamme tämän galaksin keskustaa kohti.
Niin, vastaanotamme valoa galaksin keskustasta.
Katsomme muodostuvia tähtiä.
Tämä on tavallaan kuin avaruusalus.
Se ei vie meitä avaruuteen, vaan tuo avaruuden luoksemme.
On hyvin monia vertauksia -
meidän työnkuviemme välillä.
Hänen keinonsa kerätä näyte on -
tallentaa valoa galaksin kaukaisista paikoista -
ja käyttää eri laitteita -
tarkastellakseen tuota valoa eri tavoin.
Jokin tuossa valossa -
voi itse asiassa kertoa meille jotain -
sen tähdensynnyn vyöhykkeen kemiasta.
Aiomme valvoa koko yön,
koska yöaikaan tapahtuu hyviä juttuja.
Saadaksemme käyttää teleskooppeja -
kirjoitamme hakemuksia. Se on etuoikeus.
Eräänä yönä oli huono sää. Se siitä.
Vaikka tulisimme tänne asti, sumun takia kupoli voitaisi sulkea.
Täysin rehellisesti sanottuna -
en oikein tajunnut sitä,
ettei teleskooppiin katsota.
En ymmärtänyt sitä, että teleskooppi on tuolla ylhäällä -
tulivuoren huipulla,
kun taas -
me katsomme tietokoneita täällä alhaalla.
Näin jälkiviisaana se käy täysin järkeen.
Mutta kun kuulin, että pääsen tänne,
mietin: "Mahtavaa. Valvomme koko yön -
tiiraillen teleskoopin linssien läpi."
Mutta itse asiassa se ei pidä yhtään paikkaansa.
Laitoin suodattimen teleskoopin tarkennusta varten.
Selvä.
Nettikamerat näyttävät hyviltä.
Tästä tulee hieno yö.
Valmiina ollaan.
Onko tämä suodatinkela?
Aivan kuin mikroskooppi.
Mikroskooppi on pieni teleskooppi.
Pienille asioille.
Teleskooppi pienille asioille.
On siistiä nähdä sen liikkuvan.
- Tähdistä tulee viivoja. - Tuossa.
Tuo iso, kirkas valo on ensimmäinen tähtesi.
Tästä näkee, kuinka paljon valoa pääsee läpi.
Siinä on hieno, kirkas tähti, eikä paljon taivasta.
Osassa dataa näkyi häiriötä, mutta tämä on täydellinen.
Katsohan. Se on kuin maalaus.
Kunpa tätä jatkuisi koko yön.
Olemme olleet täällä -
seitsemän tai kahdeksan tuntia -
samoillen Linnunrataa -
Keck-teleskoopilla.
Rachelin valitsema jälki on -
hiilimonoksidi.
Ja...
Se voi kertoa paljon.
Se molekyyli voi kertoa paljon -
tähden synnystä.
Selvästikin tässä kohtaa ymmärrykseni pettää.
Rachelin vuoro.
Muodostuvan tähden ympäröivä kaasupilvi -
koostuu useista molekyyleistä, joista yksi on hiilimonoksidi.
Hiilimonoksidi on autoista tulevaa pakokaasua.
Se on myrkyllistä, eikä sitä kannata hengittää.
Mutta se on itse asiassa hyvin tärkeä molekyyli galaksin tutkimisessa.
Hiili on tärkeä alkuaine planeettojen muodostumisen -
ja sen ymmärtämiseksi, kuinka elämän mahdollistavia molekyylejä muodostuu.
Emme ole täysin selvittäneet sen kokonaiskuvaa.
Teleskoopista saatava data avaa ikkunan -
johonkin, joka saattaa olla tekeillä.
Kuinka minä pienenä ihmisenä -
voin vastata kosmoksen kysymykseen?
Palapelissä on miljoona tai miljardi palasta,
joista meillä on vasta yksi.
Tähtilokin -
luku 24, osa kolme.
Kuvausryhmä on lähtenyt.
Olemme yksin.
Otan perspektiivikuvaa näin.
Selvä, mutta älä koske vielä.
En koske mitään.
Kello on pian 5.15 aamulla.
Otamme vielä viimeisen datan -
ennen kuin aurinko nousee ja pilaa kaiken.
Oletko ennen nähnyt virtaavaa laavaa?
En ole.
Hyvä luoja.
Tosi siistiä.
Hyvänen aika.
Tämä on kuin sama asia. Emme voi mennä avaruuteen,
mutta voimme käyttää teleskooppeja ja tulla tänne.
Kuin toisimme avaruuden luoksemme.
Niin, ja tämä prosessi tuntuu samalta -
kuin Mauna Kealla Keckin observatoriossa.
Katsomme avaruuden alkuperiä,
ja tämä on eräs alkuperä planeetallamme.
Haluaisin kokea avaruusmatkan.
Katsoa ikkunasta -
avaruuden pimeyden ympäröimänä.
Haluaisin katsoa ulos kapselista -
ja olla sillä tavalla vain osa kosmosta.
Haluatko vettä?
Haen sinulle vettä.
On kookosta...
Piña Colada.
Ei. Kookosta. Mehän olemme töissä.
Jos se alkaa nuolla pallejaan, kannattaa panna filmi poikki.
Hei, kulta. Oletko tyttö?
Saatat olla tyttö.
Ymmärtääkseni menemme metaanilähteelle,
ja siellä alhaalla on kylmä.
En tiedä, kuinka syvä se on.
Enkä oikein tiedä, mitä he tutkivat.
Uskoisin, että jotain olentojen yhteisöä.
On taianomainen tunne -
katsoa siellä alhaalla ulos ikkunasta.
Ja nähdä asioita, joita kukaan muu ei ehkä ole nähnyt meren pohjalla.
Mukava tavata.
Miten matka meni?
Se meni hienosti.
Entä itselläsi?
Toistaiseksi upeasti.
Tosi upeasti.
Montako sukellusta olet tehnyt?
Yritin laskea vastikään.
Olen kai tehnyt -
ehkäpä 17 sukellusta.
Se on hienoa. Kun sukellat huomenna,
katsele laskun aikana,
niin näet kaikkia hulluja eläimiä.
Saako laskun aikana kuvia?
Emme saaneet.
Se ei onnistunut.
Lasku on kai liian nopea kuvia varten.
Yleensä huomio kiinnittyy...
Itse työhön, aivan.
Voisimme perustaa mehupussiyrityksen.
Ne näyttävät pillimehuilta.
Mutta tätä mehua ei kannata juoda.
No, jos on mikrobi...
Ellei ole mikrobi.
Tuo riittää.
Jätämme nurkan auki -
- kemikaaleja varten. - Selvä.
Herkullista tiedettä.
Ovatko nämä arkeoneja?
Eivät kaikki.
Tässä on sekä arkeoneja että bakteereja.
Tutkimme organismeja, jotka syövät metaania -
ja elävät kivissä.
Minulta kysytään usein,
mikä työni tarkoitus on.
Minkä kokonaiskuvan saa siitä,
että ymmärtää -
mikro-organismien hiilen käyttöä?
Metaani on hyvin väkevä kasvihuonekaasu.
Metaania on valtavasti säilössä -
syvämeressä pitkin mantereiden reunoja.
Suurin osa metaanista ei pääse ilmakehään,
koska nämä mikro-organismit -
syövät sen ennen kuin se vapautuu veteen -
ja ylös ilmakehään.
Kun sukellat Alvinilla...
Sinäkin sukellat.
- Niinkö? - Huomenna. Sinä ja minä.
Hyvä. Vahvistus tallennettu.
- Me kaksi huomenna. Se on päätetty. - Olen innoissani.
Se kai näyttää toiselta planeetalta.
Niin.
Se tuntuu joskus toiselta planeetalta.
Pöytätennistä ei vielä ole, mutta se on päivän ohjelmassa.
Niinkö? Selvä.
Tämä on päälaboratorio.
Kun sukellat, Victoria,
koetko koskaan tyhjyyden tunnetta?
Vai eikö niin käy?
- Ei, oloni on täysin kotoisa siellä. - Niin.
Voisin jäädä sinne.
Mikä on kaikkein -
ihmeellisintä sukeltamisessa?
Se on yksi suurimpia elinpiirejä -
tai elinympäristöjä planeetallamme,
mutta olemme tuskin päässeet pintaa syvemmälle.
Se vaikuttaa tyhjältä ja karulta tasanteelta,
mutta me molemmat näemme sen upean monimuotoisuuden.
Mudassa elää pikkuruisia eliöitä, joita ei näe.
Suurin osa on tuntemattomia, mutta siellä ne ovat.
Se on maailman monimuotoisimpia paikkoja.
Eräs asia kannattaa tehdä.
Sukelluspäivänä pyydämme, että käyt suihkussa -
ennen sukellusveneeseen tuloa ja puet mahdollisimman puhtaat vaatteet.
- Siksikö, miltä näytän nyt? - Ei. Sanomme tämän kaikille.
Menemme tänne.
Kaikki tämä on korissa.
Se loppuu, kun akut alkavat olla tyhjiä.
Se määrää sukelluksen keston.
Selvä.
Kunhan mikään ei mene pieleen.
Aivan.
Ja sanoit monta kertaa,
- ettei mikään mene pieleen. - Niin, takaan sen.
- Henkilökohtaisesti. - Aivan.
Koska sukellusveneessä on kylmä, toin...
Kaikki pitää olla luonnonkuitua.
Asianmukainen pitkähihainen paita.
Mitä mietit tänään eiliseen verrattuna -
sukelluksesta?
Olen vain innoissani.
Niin.
Miten niin?
Vaikutanko hermostuneelta? Pitäisikö hermoilla?
Kiitos.
Selvä.
Hyvänen aika.
Lähtökorkeus on 1 000 metriä...
Saatte sukeltaa heti, kun olette valmiit.
Selvä. Tuhat metriä. Valmiina lähtöön.
Tämä on hieno kapseli. Kuin olisi avaruudessa.
Se tuntuu tilavammalta, kun täällä viettää aikaa.
Maapähkinävoileipiä riittää -
ainakin vielä puoleksi tunniksi -
tällä syömistahdilla.
Katsohan noita simpukoita.
Mahtavaa.
Kun valot sytytetään, näkyy kirkkaanpunaisia katkarapuja,
mikä hätkähdyttää muiden hillittyjen värien joukossa.
Värimaailma on aika mitätön.
Kaikki vaikuttaa hitaammalta korkeassa paineessa.
Lähteiden ja ilmaston lämpenemisen yhteys on mielenkiintoinen.
En ollut miettinyt asiaa ennen kuin Victoria ja Erik puhuivat siitä.
Metaani on kasvihuonekaasu,
joka on hiilidioksidia paljon voimakkaampi -
planeetan lämmityskyvyltään.
Kävi ilmi, että tutkimamme mikro-organismit -
käyttävät kaasua elintoimintojaan varten.
Se tukee myös muita eläimiä,
joita siinä ympäristössä on.
Metaanilähteellä -
näkyy tosi hienoja olentoja.
Siellä on bakteereja syöviä jetirapuja.
Ravintoketjun pohjalla on bakteerit ja metaani.
Vaikka ne ovat hyvin pieniä,
emmekä näe niitä paljain silmin,
nämä tutkimamme mikro-organismit -
ovat periaatteessa metaanin portinvartijoita.
Hei, Rachel. Victoria tässä.
Haluamme tietää, millainen kokemuksesi on ollut.
Olen kuvannut videota ikkunastani.
Erik ja Mike ovat keränneet näytteitä.
Tämä on mielenkiintoista. Täällä on huikeaa.
Tuokaa hyviä näytteitä.
Terveisiä Erikille.
Keräämme kiviä aivan kaasuvirran keskeltä -
ja viemme niitä eri etäisyyksiin nähdäksemme,
muuttuvatko ne sen mukaan,
kuinka kaukana lähteestä ne ovat.
Yritämme selvittää,
miten metaani vaikuttaa koko valtamereen.
Kun metaanilähteeltä jatkaa matkaa,
elämän määrä katoaa aika nopeasti.
Silloin päätyy eräänlaiseen tyhjyyteen suhteellisen pian.
Pidin siitä, ettei ikkunasta näkynyt mitään.
Kuin olisi avaruusaluksessa.
Tervetuloa takaisin.
Ymmärrän nyt astronautteja, jotka palaavat maan pinnalle.
Sukelsimme vain kuusi tuntia.
Mistä pidit eniten?
Pidin pallon sisällä olosta.
Siitä, että olimme metallipallossa meressä.
Sisällä on epätodellinen olo, kun on punaisia nappeja.
Voisi olla missä tahansa koko universumissa.
Pidän näytteiden katsomisesta,
kun ne tuodaan merenpohjasta.
Jokainen Alvin-sukellus on kuin jouluaamu.
Kaikki näytteet saapuvat, ja saamme -
katsoa, mitä on kerätty.
Toivon, että jonain päivänä pystymme todella ymmärtämään -
mikrobien ekosysteemejä.
En usko, että tavoitteeseen päästään edes kymmenessä vuodessa.
Se on lähestulkoon pitkäaikainen pakkomielle.
Työni projektit ovat monivuotisia sijoituksia.
Moni, joka ei työskentele tieteen parissa,
näkee usein pelkän lopputuloksen, joka on hieno julkaisu.
Siihen harvoin kirjoitetaan,
että teimme kolme vuotta jotain muuta, kunnes tämä vihdoin toimi.
Hei.
- Hei, Jun. - Victoria, tervetuloa.
- Mukava tavata. Kiitos. - Samoin.
Työskenteletkö Kaliforniassa?
- Kyllä, Caltechissa. - Niinkö?
Pasadenassa.
En tiennyt. Ette kertoneet, että he tulevat Caltechista.
Tiedämme, että ajan ja avaruuden välillä on perusyhteys.
Tutkimme aivan kvanttifysiikan ja -teknologian äärirajoja.
Oletko nähnyt elokuvan Interstellar?
- En ole nähnyt sitä. - Se on hieno elokuva.
Eräs astronautti menee mustan aukon lähelle.
Kun hän palaa, hänen tyttärensä on häntä paljon vanhempi.
Näet jotain sen tapaista labrassamme huomenna.
- Hienoa. - Se ei ole scifiä.
Kellojen näkee hidastuvan,
kun Maan ydintä lähestyy.
Oikeastiko?
Siis...
Se on suhteellisuusilmiö, jonka Einstein esitti sata vuotta sitten.
Yleisen suhteellisuusteorian mukaan aika on suhteellista.
Raskas massa -
vääristää ympäröivää aika-avaruutta.
Aika muuttuu, mitä voimme testata.
Kun kelloa nostaa pari senttimetriä,
aika kuluu nopeammin.
Hyvin pienellä tasolla.
Vain nykyaikaiset kellot havaitsevat sen.
Siis jos siirtää kelloa muutaman -
senttimetrin verran...
- Eron huomaa. - ...näkee muutoksen.
- Niin. - Millä tasolla...
Kuinka monesta desimaalista on kyse?
- Kymmenen potenssiin 18. - Selvä.
Kello on oikeasti kvanttisensori.
Kutsun sitä sensoriksi.
Käytämme sitä mittaamiseen.
Kiitos kaikille, kun tulitte.
Haluan esitellä teille Victorian.
Hän on professori Caltechissa.
On vaikuttavaa, että hän sukelsi 5 000 metriin -
valtameren pohjalle tutkimaan ekosysteemejä.
Olen Caltechin geologian ja planetaarisen tieteen osastolta.
Mutta tänään haluamme viihdyttää häntä.
Keskustelemme ryhmässä hyvin teknisistä fysiikan asioista,
kuten kelloista ja strontiumatomeista.
Hillitkää kuvailuja.
Kun on hyvin kylmä,
kvanttimekaniikalla ja sillä, ettei atomi ole hiukkanen vaan aalto,
on merkitystä.
Haluamme juuri tietyn taajuuden.
Sen pitää olla mahdollisimman tarkka.
Tässä kellovertailussa -
on optiset ristikkokellot strontiumista ja terbiumista.
Tämä on tylsä kuva, mikä on hyvä asia.
Haluamme niistä mahdollisimman tylsiä.
Eli satojen terahertsien eikä kymmenien gigahertsien taajuuksia.
Ymmärsinköhän oikein?
Ensin on perustila.
Sitten osoitetaan valoa tietyllä taajuudella -
ja katsotaan uudelleen.
Sitten nähdään, kuinka moni atomi -
on viritystilassa ja miten ne jakautuvat.
Eikö olekin hienoa?
Hän ymmärtää kellon mittaukset.
Tervetuloa labraamme.
Tämä eroaa valtamerialasta.
Niin.
Se näyttää hieman satunnaiselta -
ja hajanaiselta.
Mutta usko pois, kaikilla kaapeleilla on tarkoituksensa.
Näytän sinulle heti -
tämän tietyn järjestelmän.
Katso aivan tämän linssin oikealle puolelle -
tyhjiökammion sisään.
- Näetkö pienen sinisen valopallon? - Näen.
Siinä on noin 10 miljoonaa strontiumatomia,
jotka hohtavat valossa.
Näethän, kuinka vakaa se on?
Siellä ei ole mitään muuta. Pelkkä valo tyhjiössä.
Nuo atomit aiheuttavat heiluriliikkeen.
Kun kaappikellon avaa,
ensimmäiseksi näkee edestakaisin keinuvan heilurin.
Tuo tuossa on heiluri.
Tuo sininen pallo värähtelee -
noin miljoona miljardia jaksoa sekunnissa.
Se on itse asiassa maailman tarkin koskaan rakennettu atomikello.
Se on optinen strontiumristikkokello.
Koko maailmankaikkeuden olemassaolon aikana -
sen aikavirhe on alle sekunnin.
Koska tämä on nyt auki, kun kuvaamme sitä,
kello ei toimi kovin hyvin nyt,
koska olemme täällä.
Kehomme ovat lämpimiä.
Lämpötilamme on korkea.
Se kai muuttaa näitä peilejä aivan pikkuisen määrän,
joka aiheuttaa hieman epävirettä.
He hallitsevat -
atomeja äärimmäisen kylmissä olosuhteissa,
mutta ne voi nähdä roikkumassa valopallona.
Se on hurjaa.
Chris ja minä olemme akateemisiä veljiä.
Niin, olemme kai tunteneet toisemme noin 25 vuotta.
Niin.
Tässä laboratoriossa on eräs optinen atomikellomme.
Atomikelloilla on tärkeä rooli jopa autolla ajossa,
koska koko GPS-verkko -
on täynnä atomikelloja.
Kuinka moni käyttää NISTin datapalvelinta -
kellonsa tahdistukseen?
Saamme noin 20 miljardia osumaa päivittäin.
Kaksikymmentä miljardia.
Google saa kai noin seitsemän miljardia.
Toki Googlen haut ovat hieman monimutkaisempia kuin: "Mitä kello on?"
Tietokoneet ympäri maailman kysyvät jatkuvasti NISTiltä,
mitä kello on.
Tässä on kalsiumlämpösädekello.
Kaikkein parasta on, kun valo osuu atomeihin,
jotka kertovat minulle asioita.
Tämä prosessi on hyvin tarttuvaa.
Huomaa, että Chris on innoissaan. Hän inhimillistää atomit.
Chris sanoo atomista, että "hän" vastaa takaisin.
Kun tähän intiimiin tiedonsaannin leikkiin ryhtyy,
tuntuu todella kuin puhuisi jollekin lähes älylliselle.
Sille ei vain voi mitään,
koska niiden kanssa syntyy läheinen työsuhde.
Jotkut kysyvät, miksi tarvitsen vielä yhden numeron atomikelloon.
Minulta kysytään sitä koko ajan.
Vastaus kuuluu, että aika on paradoksaalisesti -
suure, jota emme ymmärrä filosofisesti kovin hyvin.
Kukaan ei todella täysin tiedä, mitä aika oikein on,
mutta sitä voi mitata jopa seitsemän kertaa tarkemmin -
kuin mitään muuta fysiikan suuretta.
Ei ole nähty mitään olennaista rajaa sille...
Mitä voi tehdä. Aivan.
Ei voi sanoa: "Tämän parempaan ei pysty."
Sitä ei ole nähty.
Kaikkein paras kello -
mittaa aikaa siten, että kun sitä nostaa maasta ylöspäin,
aika kuluu nopeammin.
Mutta kun siirtyy lähemmäs vuorta, aika hidastuu.
Samoin kuin lähestyessä Maan ydintä,
- kun lähestyy suurempaa massaa. - Aivan.
Suuri massa vaikuttaa.
Voisiko ajan hidastumista seuraamalla -
väistää massaa?
Kyllä.
Jos kellon asettaisi vaikkapa Yellowstonen kansallispuistoon,
voisi nähdä tulevan vaaran,
kun liikaa massaa kasautuu maan alle -
ja lopulta purkautuu.
Olisi hienoa saada varoitus.
Kello kertoisi siitä.
Mittaus on todella nykytieteen keskipiste.
Kaikki perustuu mittauksiin.
Siihen toki liittyy yhä monia mysteerejä.
Tiede on aina toiminut näin.
Käytetään hankittua ymmärrystä -
ja rakennetaan parempi instrumentti, jolla mitataan.
Sitten löytyy ennustetusta poikkeavia asioita.
Tiedämme termit pimeä aine ja pimeä energia.
Lisäksi on muutakin,
josta emme vielä tiedä.
Tapahtuu räjähdyksiä, kun mustat aukot yhdistyvät.
Painovoima-aaltoja purkautuu ympäri maailmankaikkeutta.
Voimme ehkä jopa kuulla alkuräjähdyksen kaiun,
joka palaa maailmankaikkeuden reunalta.
Kun kelloa kehitetään 19 ja 20 numeron tarkkuuteen,
mitä näemme?
Olin kai aina kiinnostunut aivoista.
Se voi yhä lopulta osoittautua -
mysteeriksi,
jota emme voi ymmärtää.
- Hei. - Jun.
Mukava tavata.
- Anil Seth. Samoin. - Kiitos, kun tulit.
Tervetuloa Sussexin kauniille maaseudulle.
Täällä on uskomatonta.
Valtameri on lähellä.
Mitä teet?
Olen neurotieteilijä.
Taustani on melko kirjava.
Minulla oli aluksi fysiikan koulutus.
- Minä olen fyysikko. - Niin olen kuullut.
- Voimme puhua asioista. - Opin sinusta vasta nyt.
Rakennan instrumentteja.
Siksi minua kiinnostaa aivojen yhteys.
Mielestäni on turhauttavaa tajuta,
kuinka huonosti pystymme mittaamaan asioita.
Erään analogian mukaan -
nykyiset aivokuvausmenetelmämme -
ovat kuin tällainen mikrofoni olisi -
viidensadan kilometrin korkeudessa,
josta kuunnellaan ihmisjoukkoa, joka huutaa eri asioita maan pinnalla.
Meillä voi yhä vain olla puute riittävästä teknologiasta.
Niin.
Samaistun siihen, kun sanoit,
että tieteessä on kyse mittauksesta.
Eräät kollegani rakentavat magnetometrejä,
joita voi soveltaa...
- Niinkö? - ...aivojen kuvausta varten.
Kehitämme instrumentteja, joista toivottavasti voitte hyötyä.
Loistavaa.
Otitko yhtään mukaan?
En ottanut.
Mitä? Se on kamera.
Tämä on toinen tärkeä osa tervetulotoivotusta.
Paljon kiitoksia.
Maaseutu ja juoma.
- Haluatko...? - Pelkkä vesilasi.
Kiitos.
Minua kiinnostaa -
niin sanotun "psykologisen ajan" kokemus.
Se nopeutuu vanhetessa.
Subjektiivisesti.
Yksi osa ongelmaa on,
ettei aivoissamme ole ajan ilmaisimia.
Mielestäni yksi pitkäaikaisia -
haasteita on selvittää,
kuinka aivot rakentavat ajan kokemuksen,
ottaen huomioon, ettei aikasensoreja ole.
Mihin se perustuu?
Olisi mielenkiintoista tietää, mitä mieltä olet.
Tässä on Warrick Roseboom.
Mukava tavata.
Hän tietää paljon enemmän ajasta.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun tutkimme ihmistä -
tällä tietyllä kokeella.
Koe menee niin, että katsot videon,
joka kestää tietyn aikaa.
Katso magneettipallon läpi,
jonka perällä on ruutu. Se näyttää saman kuin tässä.
Videon jälkeen ilmestyy tämä.
Liikuta vain ohjainta, kunnes asteikon numero -
vastaa sitä, kuinka kauan koit videon kestäneen.
Selvä.
Tallennamme -
hänen aivotoimintansa.
Syy tähän on se, että on tietysti mukava nähdä toisen aivoihin,
mutta yritämme nähdä, kuinka hyvin -
aikakäsitysmallimme vastaa sitä,
mitä Junin aivoissa tapahtuu.
Melko äänekäs.
Sopiiko,
että aloitamme kokeen nyt, Jun?
Kyllä, olen valmis.
Selvä.
Odotamme nyt ensimmäisen videon alkua.
Melko vakaa tilanne. Ei tapahdu paljon.
Tämä on eräs toimistotilamme toisessa rakennuksessa.
Vain ahkerasti pohtivia ihmisiä.
Ei juuri mitään visuaalista.
Hyvä. Näemme vastauksen.
Näemme hänen arvionsa kestosta.
Kuinka hyvin pärjäsit?
Tuntui,
että se meni hyvin.
Me olemme hieman toista mieltä.
Selvä, hyvä.
- Ensimmäiset videot... - Arvioin väärin.
Sinä...
Vaikutit yliarvioivasi.
- Selvä. - Melko paljon.
Henkilöksi, joka rakensi maailman tarkimman kellon.
Ovatko nuo aivoni?
Tässä ovat aivosi.
Tunnistatko joitain aivojesi osia?
En tunnista.
Näen aivoni ensimmäistä kertaa.
Niitä ei ole ennen kuvattu.
Aivoissamme ei ole aikasensoreja.
Aika pitää rakentaa.
Eräs ajatus on, että ajan kokemus -
muodostuu siitä, kuinka asiat muuttuvat -
näköaistimuksissa.
Jos muutoksia on paljon,
kestot vaikuttavat ehkä pidemmiltä.
Jos mikään ei muutu, ajan kokemuksesta tulee köyhtynyt.
Yritämme sulkea aukon ja keksiä -
yhtenäisen selityksen ihmisen aikakäsitykselle.
Mutta asia menee syvemmällekin.
Jos haluaa ymmärtää -
aivojen ja tietoisuuden välisen suhteen,
labrassani on matemaatikkoja, fyysikkoja -
ja virtuaalitodellisuusinsinöörejä.
Nyt näyttää hyvin oudolta.
Opiskelijoista tuli hetkeksi eläimiä.
En ole koskaan nähnyt tällaista.
Eräs asia, jota olen todella yrittänyt kehittää,
on hyvin monitieteinen keino -
tutkia tätä perusongelmaa siitä,
kuinka tietoisuus toimii.
Miten kaunis paikka.
On olemassa eräs perspektiivi.
Mielestäni se on huono argumentti,
mutta sen nimi on mysterianismi. Sen mukaan,
vaikka olisi älyttömän nopeita tietokoneita ja haluamamme teknologia,
olisi silti asioita,
joita emme voisi koskaan ymmärtää,
koska me ihmiset olemme kognitiivisesti rajallisia.
Vaikka laajennamme kognitiivisia kykyjämme teknologian avulla,
on aina oltava asioita, joita emme voi ymmärtää -
apuvälineistä huolimatta.
Sama kuin olisi sammakko.
Avun määrästä huolimatta se ei ymmärrä kvanttimekaniikkaa.
Se on vain sammakko. Ihmisen tilanne voi olla vastaava.
Taas toisaalta -
tieteen historia on hätkähdyttävä.
Tiettyjä asioita on pidetty -
täysin ymmärtämättömissä.
Kunnes ymmärsimme ne.
Olen tuntenut Anilin vasta kaksi päivää.
Mielestäni hän on todellinen tieteilijä.
Minuun vetoaa se,
että voimme keskustella, vaikka tulemme aivan eri tieteen aloilta.
Silti puhumme samaa kieltä.
On ollut ilo viettää aikaa Junin kanssa.
Hän on todella mukava mies -
ja nerokas tieteilijä.
Koskaan ei tiedä,
mihin tällaiset keskustelut johtavat.
Pikkuhiljaa voimme kysyä yhä syvempiä kysymyksiä.
Tiedämme edistyvämme.
Mutta kauanko kestää päästä perille?
Tuohon kysymykseen ei voi ennustaa vastausta,
koska itse löytöjen tekeminen on hyvin epävarma prosessi.
On innostavaa, että jäljellä on -
hyvin paljon mysteerejä -
löytämistämme varten.
Tieteen historiassa on esimerkkejä siitä, että ymmärrys on kehittynyt -
sitä varten, mikä aiemmin vaikutti mysteeriltä.
Ymmärrys pystyy siihen, koska se on kasaantuva ilmiö.
Tieteessä ei aloiteta aina alusta,
vaan jatketaan perinteitä -
paitsi tiedon, myös metodien ja tekniikoiden saralla.
Mieli käsittelee jatkuvasti kaikkea,
mihin sillä ei pitäisi olla kapasiteettia.
Eräs sellainen asia on kokemuksemme.
Miten käsittelemme tapahtumia?
Kun vaikka katsoisi tämän elokuvan,
ja lopuksi joku kysyisi:
"Hei, millainen -
se elokuva oli?"
Ja siihen vastataan.
Miten se tapahtuu?
Pitääkö mieli kirjaa siitä, kuinka hyvä elokuva on?
Apinakohtaukset vaikkapa nostavat arvoa,
kun taas fysiikka voi olla tylsää.
On käynyt ilmi,
että psykologeille kokemus yksinkertaistetaan.
Ihmiset huomioivat vain kaksi kohtaa,
huippukohdan ja loppuosan.
Vain ne huomioidaan.
Se on aika ihmeellistä.
Siksi elokuvalla pitää olla hyvä loppu,
joten on hyvä, että saan olla viimeinen.
Olemme Puerto Ricolla -
ja pian menemme -
vielä pienemmälle Karibianmeren saarelle -
aivan Puerto Ricon lähellä -
nimeltä Cayo Santiago.
Se on noin tuhannen vapaasti liikkuvan apinan koti.
Lasit huurtuvat.
Koiranpentu.
Niinpä.
Et tunne näitä ihmisiä.
Ei kiiltäviä laseja.
Ei siis näitä.
Ne eivät pidä noista.
Tuo on hyvä neuvo.
En tiennyt...
Ne näkevät itsensä, mikä on uhkaavaa.
Kauniimpaa kuin labrassa.
Paljon kauniimpaa.
Aikainen herätys, mutta todella kaunis.
Mikä on tärkein motivaatiosi?
Olen psykologi, kognitiivinen psykologi koulutukseltani,
eli tutkin sitä, miten ihmiset ajattelevat.
Mutta mielestäni on vaikeaa tehdä kokeita ihmisillä.
On kulttuuria ja opetusta...
Ihmisen kognitioon pääsy kaiken muun ohi on vaikeaa.
Apinoissa hienoa on se,
että ne ovat vain apinoita.
Pelaatteko Pokémon Gota? Laiturilla on hyviä hahmoja.
Yritin pyydystää niitä.
Kukaan ei saa näitä täältä.
Kun kuljemme saarella,
pysy apinoista etäisimmällä polulla.
Niiden tuijottaminen on uhka.
Jos ne suuttuvat, huomaat kyllä.
Ne alkavat uhitella.
Kuinka paljon tämä vastaa niiden luonnollista elinpiiriä?
Makaki on -
laajimmalle levinnyt kädellinen ihmisen jälkeen.
Olemme niille kuin käveleviä puita. Jos astumme lähelle, ne väistävät,
mutta olemme vain osa niiden ympäristöä.
Olemme kameran kanssa hieman isompi ryhmä -
kuin normaalisti.
Osa niistä ihmettelee.
Ryhmämme tekee täällä kognitiotyötä,
eli suoritamme kokeiluja.
Meidän pitää pysyä tiiviinä,
jottemme vaikuta dataan.
Saamme nähdä pienen allasnäytöksen.
Nuo ovat nuoria apinoita.
Kuka menee ensin?
Pitää olla rohkea.
Tosi korkealta, vai mitä?
Pitävätkö ne hauskaa?
Niin, tämä on leikkiä.
Ehkäpä naaras tuolla kivellä?
Niin.
Nyt tehdään niin,
että näytämme apinoille,
mitä tietoa Caseylla on siitä,
missä eräs esine on.
Tämä on tylsä kokeilu.
Sellainen, jota apinoiden ei pitäisi katsoa kovin kauan.
Ne näkevät, kuinka esine menee laatikkoon. Hän laittaa kätensä sinne.
Seuraamme, kuinka kauan ne katsovat tätä.
Shereen on hänen takanaan -
kuvaamassa, kuinka kauan ne katsovat.
Odotuksena on, että apinat kyllästyvät nopeasti.
Toimiiko tämä suljetussa tilassa -
apinoiden osalta?
Uskoakseni toimisi,
mutta usein vankeudessa -
ei ole tarpeeksi suuri otos.
Nyt apinat saavat eri tietoa kuin Casey.
Ne näkevät Caseyn seuraavan esinettä,
mutta kun Casey ei katso,
apina näkee sen vaihtavan paikkaa.
Nyt.
Huomaa, että apina ei näytä kyllästyvän.
Se katsoo kauan, koska tuo oli odottamatonta.
Meitä kiinnostaa, tietävätkö apinat, että jollakulla on eri perspektiivi.
Odotamme jonkun muun mielen päättelevän samoin -
kuin omamme.
Muttei ole selvää, että ne toimivat samoin.
On olemassa kysymys siitä, voiko toinen eläin pohtia,
mitä joku muu ajattelee.
Voivatko ne ajatella, mitä joku muu näkee?
Jos apinat tietävät, mitä muut yksilöt näkevät,
niiden pitäisi käyttää tietoa hyödyksi.
Eräs hyödyllinen keino on vilpin käyttö.
Pitää etsiä naula tai tikku.
Suurin osa apinatiedettä käyttää ilmastointiteippiä ja vaahtolevyä.
- Mitä askartelet? - Teemme pienen alustan,
jolta ne vievät rypäleitä.
Annamme niille tilaisuuden varastaa ihmisiltä.
Kysymys kuuluu, varastavatko ne enemmän,
kun ihmiset eivät katso.
Tämä on ensimmäinen kokeilu -
nähdäksemme, voivatko ne käyttää sosiaalisia taitojaan -
huijatakseen meitä.
Tiedostavatko ne yksinkertaisesti sen, mitä näemme ja mitä emme näe?
Ota yksi askel niitä kohti näin.
Pidä nyt alustaa vaakatasossa näin.
Näytä sille rypäle.
Aseta sitten rypäle -
vartaaseen.
Hyvä.
Nyt laitamme alustan...
Odota! Ei, kaveri.
Pitää odottaa. Astu taakse.
Ota rypäle pois.
Se on tunkeileva.
Nyt et saa mitään, koska olet ilkeä.
Uusi yritys.
Aloitetaan hieman kauempaa. Tästä.
Apina.
Käänny ympäri.
Se...
En tiedä, mitä tapahtuu.
- Käänny ja ota... - Käännynkö?
Käänny ympäri.
Tapahtuuko mitään?
Se tuijottaa yhä kuvausryhmää.
Nyt se uhittelee heille taas.
Yritän tuijottaa kaukaisuuteen -
ja teeskennellä, etten katso.
Tämä on kiehtovaa.
Teimme juuri kokeen,
joka ei aivan onnistunut.
Yleensä tutkimuksissa -
on vain kaksi ihmistä ja rypälettä.
Muita ei ole paikalla.
Melko iso kuvausryhmä on lähellä.
Tämä sopii hypoteesiimme,
että apinat näkevät ihmisten katsovan.
Ne eivät varasta keneltäkään.
Tässä on paljon ihmisiä katsomassa.
Ne ovat huolissaan tarkkailusta pienellä saarellaan.
Työmme lisäksi olisi hienoa, jos muualla tehtäisi samanlaista työtä,
jotta voimme keskittää tietomme eläinten ymmärryksestä.
Jopa jonkin epäonnistuessa -
yritämme uudestaan.
Osa tehtäväämme on laatia kaava siitä,
mikä toimii ja mikä ei.
Tieteilijän pitää sietää epävarmuutta koko ajan.
Mutta yleensä vain miettii muita mahdollisuuksia.
Entä jos maailma toimiikin näin?
Tieteessä on kyse siitä, että pitää monta asiaa mielessä.
Loppujen lopuksi käytämme kai -
juuri samoja peruskykyjä -
kuin apinatkin.
Omaa päätään pidemmälle ajatteleminen liittyy tieteeseen.
Sitä yritämme tehdä meille suoduilla aivoilla.
Yritämme ymmärtää paikkaamme universumissa.
Tieteilijöitä seuraamalla voisi luulla,
että koemme paljon turhauttavia asioita työssämme.
Miksi siis teemme sitä?
Käytännössä me tieteilijät -
yritämme ratkaista hyvin pitkää mysteeriromaania jatkuvasti.
Luvun lopussa luulemme edistyneemme,
kunnes tulee uusi juonenkäänne.
Meistä on hauskaa saada lisää ratkaistavaa.
- Oletko Jen? - Olen.
Mukava tavata. Annan halin. Ihan kuin tuntisimme jo.
Ehdit siis tänne ennen minua.
Olin niin innoissani luolista.
Katsotaanpa.
Puku.
Yritän selvittää, miten tämä toimii.
Tässä on -
pieni nappi.
Selvä.
Vaistoni sanoo,
että ihmisistä tulee fiksumpia kokiessaan uusia asioita.
Emme osaa kuvitellakaan,
mitä hyödyllisiä asioita saatammekaan oppia.
Ryömimme hitaasti kohti ymmärrystä,
mutta olemme oikeastaan yhä alussa.