Der er ikke noget vand, far.
Det forsvandt allerede i morges.
Jeg ville også vaske hænder, men der var ikke noget.
Er de stadig varme?
Jeg vågnede med en forkølelse i morges.
Det er vel fugten på båden.
Så snart jeg går om bord...
Det er nærmest som en allergi.
Selv om båden ligger stille, kan jeg mærke det.
Jeg forstår ikke, at du kan være der nat og dag uden at blive syg.
Jeg skal bare gå om bord, så...
Jeg har fået et postkort fra Amerika. Det er fra Gaetano og Alfredo.
Se. Det er Amerika rundt om. Og det er en amerikansk bil.
De siger, at de vil købe en. Det står her: "Vi vil købe en."
Men jeg tror, de laver sjov, for den koster jo mange penge.
Men de siger, at det er et rigt land-
-hvor der er arbejde, et land som...
Vi er stadig her og pumper vand...
Mens de...
Bare glem det.
Hør her, Mario. Du har aldrig brudt dig om at fiske.
Jeg er forkølet.
Tag til Amerika eller Japan, hvis du vil-
-men du må få dig et arbejde. Du er ikke noget barn længere.
DIGTEREN PABLO NERUDA I ROM
På Stazione Termini er de rejsende blevet forstyrret af uromagere-
-som hver dag samles ved sporene.
Fredsforstyrrerne er hverken fulde-
-eller normale kværulanter, som protesterer for deres fornøjelse.
Det er intellektuelle. Forfattere og journalister.
Hvorfor samles de for at forstyrre politi og carabinieri?
Når toget ankommer, løses gåden.
Med på toget er Pablo Neruda, den chilenske digter-
-verdensberømt for sin poesi og sine kommunistiske idéer-
-som har givet ham mange problemer og fået ham landsforvist.
Digteren lader til at være værdsat i Italien.
At dømme ud fra den smukke kvindes varme omfavnelse-
-ikke kun for sine åndelige kvaliteter.
Kvinderne er gale med hans poesi-
-måske fordi Neruda skriver kærlighedsdigte.
En genre som tiltaler den kvindelige sensibilitet.
Tilbage til ballademagerne.
Indenrigsministeren har godkendt deres protest-
-og udsat de indgreb, som den chilenske regering kræver.
Digteren får lov at blive i Italien på en herlig lille ø.
Han kan ikke rejse uden politiets tilladelse-
-men øens skønhed letter opholdet for den landflygtige.
Se! Det er mig!
Digteren vil mindes Italien og dets regering med glæde.
Man lader ham bo et sted, som minder om hans hjemland.
Dette dejlige hus i naturskønne omgivelser-
-får ham nok til at føle sig hjemme.
SØGES: HJÆLPEPOSTBUD MED CYKEL
- Jeg kondolerer, donna Rosa. - Tak, hr. Di Cosimo.
Der var brug for folk som ham i vores samfund.
Han vil blive savnet.
Og nu sender de os sågar kommunister.
Sådan er livet, hr. Di Cosimo.
Afsenderen er dig, Anita Scotto.
Og dette er din søns navn, ikke?
- Jeg kommer angående stillingen. - Øjeblik.
Det her er byen. Det er alt.
Sender du ham kapers? Så bliver han glad.
- Er du analfabet? - Nej. Jeg kan læse og skrive.
Ikke hurtigt, men...
Sid ned.
Jeg skal bruge en til at levere breve og telegrammer i Cala di Sotto.
Perfekt. Der bor jeg.
Der er kun en modtager.
- Kun en? - Alle de andre er analfabeter.
- Jeg er ikke analfabet, men... - Godt.
Al post er til hr. Pablo Neruda.
Pablo Neruda? Digteren som kvinderne elsker?
Pablo Neruda. Digteren som folket elsker.
Ja, men også kvinderne. Det så jeg i ugerevyen.
Ja. Men frem for alt folket. Han er kommunist.
Digteren har fået bunker af breve fra hele verden de to sidste dage.
At cykle med tasken er som at have en elefant på ryggen.
- Jag venter her. - Jeg kommer straks.
Som du vel ved, er lønnen ussel. Bude klarer sig for drikkepenge.
Med én modtager er der dårligt nok råd til en biografbillet om ugen.
- Det er helt fint. - Er det fint nok?
Godt. Jeg hedder Giorgio.
Jeg er din chef, og du tiltaler mig "chef".
Men jeg går ikke op i det, for jeg er også kommunist.
Husk en ting.
Digteren-
-er en stor og generøs person.
Han fortjener respekt.
Du hilser, du takker ham.
Giver han dig drikkepenge, takker du igen.
- Er det klart? - Ja.
Her er din hat.
Her er din taske.
Det er i dag den 15. Din første løn får du den 27.
Og en ting mere...
Her er nøglerne. Du åbner om morgenen og lukker om aftenen.
Hvornår skal du begynde?
Mandag morgen. Jeg åbner klokken 6.45.
Så kommer folk senere.
Har du allerede en uniform?
Nej. Jeg har bare hatten på.
Så den sidder bedre.
Ellers får man ondt i hovedet af at have den på hele dagen.
Chefen sagde, at postbud gør sådan.
Det er et lille trick, vi har.
- Godmorgen. - Godmorgen.
Deres post.
- Elskede? - Ja.
- Er der noget til mig? - Nej, ingenting.
Ikke det?
- Tak. - I lige måde.
Et til fra en kvinde.
Kvinde.
Maria Conchita, kvinde.
Angela, kvinde.
Jean Marie...
Jean Marie, er det en mand eller en kvinde?
- En kvinde. - Kvinde. Jeg vidste det.
Også det her.
I Chile interesserer kvinderne sig også for politik.
Jo, men kun kvinder... Hvordan går det til?
Kvinde.
Hør her.
Don Pablo... Hvordan er han?
- Er han normal? - Som person, eller?
Normal. Han taler jo anderledes.
Man forstår med det samme...
Ved du, hvad han kalder sin kone? Amor!
Selv når de står langt fra hinanden, kalder de hinanden amor.
- Er det rigtigt? - Man forstår straks, at han er digter.
Kvinde.
Godmorgen.
- Tak. - Selv tak.
Hvis De skulle have brug for noget-
-lidt mælk eller brød, så kan jeg...
Ellers tak. Matilde køber ind hver dag.
Hvis hun vil blive hjemme en dag, så bare sig til. Det er ikke besværligt.
- Det er ikke nødvendigt. Men tak. - Det var bare, hvis det var...
Farvel.
Jeg forstår det godt, for man...
Når man står over for ham, bliver man lidt genert.
Så bliver man hans ven.
Er vi venner? Nej...
Men jeg må sige, at han er venlig. Han morer sig og laver meget sjov.
Han skriver ikke digte hele dagen.
Bogen er kommet fra Napoli.
Husk nu, at du ikke må trætte ham med en masse spørgsmål.
Det er forbudt at forstyrre kunden med uvedkommende spørgsmål.
Det ved jeg godt. Det gør jeg heller ikke.
Jeg spørger bare om en dedikation i denne bog.
Når jeg får løn, tager jeg til Napoli og viser alle pigerne-
-at jeg er ven med Neruda, kærlighedens poet.
- Folkets poet! - Og folkets.
Men du skal finde det rette øjeblik.
Hvis han nu tænker på et digt eller på politik-
-og du forstyrrer ham, bliver det en katastrofe.
Jeg er da ikke idiot. Jeg kan da se, om han tænker.
Jeg går ikke bare hen og beder om en dedikation.
Jeg er også i gang med at læse digtene.
Hvis han spørger til dem, kan jeg måske svare.
Forstår du? Bare sådan.
Undskyld, men vil De signere den her?
Ville De mon være så venlig at signere?
Vil De gøre den enestående, mester?
Vil De gøre den unik, mester?
Her.
Jeg hedder Mario Ruoppolo.
- Tak. - Og min post?
Der var ikke noget.
Du kan da være tilfreds, Mario.
Tilfreds?
Jeg sagde højt og tydeligt: Mario Ruoppolo.
"Venlig hilsen Pablo Neruda."
Hvad betyder det?
Tror du, han kan slette dedikationen og skrive en ny-
-så man kan se, at den er til mig, og at vi er venner?
Skulle han slettet den, fordi du ikke kan lide den-
-og skrive en ny?
Måske gjorde han det med vilje, fordi du forstyrrede hans tanker.
Nej, jeg spurgte ham. Han stod og så på bjergene.
- Netop. Forstår du det ikke? - Nej. Jeg ved, at bjergene...
Men han stod med et løg.
Tror du ikke, en digter kan tænke, fordi han står med et løg?
Hvornår skal jeg spørge-
-hvis det ikke skal være, når han piller løg?
Han er en travl mand, Mario. Han kan ikke bare gøre folk tilpas.
- Men han er jo kommunist. - Og hvad så?
Sagde du ikke, at kommunister elsker folket?
Nu skal du ikke gøre mig nervøs.
Hør her.
Jeg har købt et eksemplar af bogen.
Ved lejlighed spørger du meget høfligt-
-om han vil signere den til mig.
Signere den?
- Tag den. "Venligst, Pablo Neruda." - Nej. Det er din.
- Han signerede den til dig. - Du må gerne få den.
Du skal sige sådan her:
"Cheftelegrafen, kammerat Giorgio Serafini-"
"-spørger venligst, om De mon vil signere den."
Men jeg må afvente det rette øjeblik. Når han ikke tænker eller piller løg.
Jeg kan godt vente, men det kan tage måneder...
Jeg ved ikke, hvornår det er muligt.
- Vil du ikke have min? - Nej, har jeg sagt.
Så vent.
- Skal alt vandet i? - Alt sammen.
- Godmorgen. - Godmorgen.
Hvordan skal jeg takke Dem, Di Cosimo? Deres krans var smukkest.
Ingen årsag, fru Rosa. Bare stem og få folk til at stemme.
Når øjeblikket kommer, sætter De et fint lille kryds.
Så gør nogle af Deres kunder det forhåbentlig også.
"Det sker, at jeg går til skrædderier og biografer, helt skrumpet-"
"-uigennemtrængelig som en svane af filt-"
"-som sejler på et vand af oprindelse og aske."
"Lugten fra barbersalonerne får mig til at græde højt."
"Jeg er træt af at være menneske."
Post.
- Tak. - Selv tak.
Hvad er der?
Don Pablo?
Du står stiv som en pæl.
Fastnaglet som et spyd?
Nej. Urørlig som et tårn på et skakbræt.
Mere stille end en porcelænskat.
Jeg har skrevet andet end "Elementære oder". Og bedre.
Det er uretfærdigt at overøse mig med lignelser og metaforer.
- Don Pablo? - Metaforer.
Hvad er det?
Metaforer?
Metaforer er... hvad skal jeg sige?
Det er at tale om en ting og sammenligne den med en anden.
Er det noget, man bruger i poesien?
Ja, også der.
For eksempel?
For eksempel...
Hvad mener man, når man siger, at himlen græder?
At det regner.
Ja! Meget fint.
- Det er en metafor. - Det er jo meget enkelt.
Hvorfor har det sådan et svært navn?
Menneskene ved intet om tings enkelhed eller sværhed.
Undskyld mig, don Pablo. Så skal jeg nok gå.
Men i går læste jeg noget, De havde skrevet.
"Lugten fra barbersalonerne får mig til at græde højt."
Er det også en metafor?
Nej, ikke rigtig.
Jeg kunne godt lide, at De skrev: "Jeg er træt af at være menneske."
Det har jeg prøvet, men jeg vidste ikke, hvordan jeg skulle sige det.
Jeg syntes godt om det, da jeg læste det.
Hvad betyder: "Lugten fra barbersalonerne får mig til at græde"?
Ser du, Mario...
Det kan jeg ikke sige med andre ord end dem, jeg har brugt.
Når man forklarer poesi, bliver den banal.
Forklaringer duer ikke. Men det gør den direkte oplevelse-
-som poesien kan give det sind, som er åbent nok til at forstå den.
Gider du åbne det for mig?
- Jeg? - Ja.
- Skal jeg åbne det? - Ja. Mine hænder er beskidte.
Det er... på udenlandsk.
- Er det vigtigere end de andre? - Ja. Det er fra Sverige.
- Hvad særligt er der ved Sverige? - Nobelprisen i litteratur.
En pris?
Hvis de giver mig den, siger jeg ikke nej.
Hvorfor? Hvor mange penge er det?
171.135 svenske kroner.
Det siger mig ikke noget. Er det meget?
Masser!
Så får De den garanteret.
I år er der kandidater med større chance end mig.
Hvorfor?
Fordi de har skrevet store værker.
- Nej, De får den bestemt. - Tak.
- Skal jeg også åbne de andre? - Nej. Dem læser jeg senere.
- Er det kærestebreve? - Det må Matilde ikke høre.
Undskyld, don Pablo. Jeg mente bare...
Jeg ville også gerne være digter.
Det er mere originalt at være postbud.
Du går meget og bliver aldrig tyk.
Vi digtere er alle sammen fede.
Jo, men ved hjælp af poesien-
-kunne jeg få kvinderne til at falde for mig.
Hvordan...
Hvordan bliver man digter?
Prøv at gå langsomt langs stranden, til du når bugten-
-og se dig omkring.
Kommer metaforerne så til mig?
Bestemt.
Det ville virkelig være dejligt.
- Så kunne jeg sige, hvad jeg ville. - Det kan du uden at være digter.
Men ikke så godt som...
Hellere sige noget dårligt overbevisende-
-end som digter at sige det, som andre gerne vil have.
Don Pablo?
Vi må tale om det en anden gang.
- En anden gang. - Jeg mente ikke nu...
Farvel, don Pablo.
Don Pablo!
Kan du sende en, som kan se på problemet med vandet?
Har De vand?
Nej. Det er det, som er problemet.
Det er jo ikke noget problem.
- Er det normalt? - Ja, det er.
Der er ikke mere vand i cisternen.
Bruger De meget vand?
Nej. Kun hvad jeg har brug for.
Så er det for meget.
Den bliver pludselig tom-
-fordi vandbåden kun kommer en gang om måneden.
Vandet bliver brugt op.
De har sagt, at vi får rindende vand.
Det er længe siden. "I får rindende vand."
Siger I ikke noget?
Hvad skal vi sige?
Min far bander af og til, men kun for sig selv.
Der findes folk med en stærk vilje, som kan forandre tingene.
Det er synd.
Det er sådan et smukt sted.
Synes De?
Ja. Sid ned.
Rundt om øen er der hav. Så meget hav.
Det flyder over-
-det siger ja, det siger nej.
Og nej igen.
Azurblåt, skummende, galloperende.
Det siger nej og nej.
Det kan ikke tie stille. Jeg hedder hav, siger det-
-og klamrer sig til en sten uden at kunne overbevise den.
Med syv grønne tunger fra syv grønne tigrer-
-fra syv grønne hunde fra syv grønne have-
-aer det den, kysser den, væder den-
-og slår sig for brystet og gentager sit navn.
Nå? Hvad synes du?
Det er mærkeligt.
Hvordan?
- Du er en hård kritiker. - Nej, ikke digtet.
Det er mærkeligt, at...
Mærkeligt, hvordan jeg havde det, da De sagde det.
Hvordan havde du det?
Jeg ved det ikke.
Ordene gik frem og tilbage.
- Som havet? - Ja, netop.
- Som havet. - Det er rytmen.
- Jeg blev faktisk søsyg. - Søsyg!
Fordi... jeg kan ikke forklare det.
Jeg havde det som en båd, der kastes rundt mellem ordene.
Som en båd, der kastes rundt på mine ord?
Ved du, hvad du har lavet, Mario?
- Hvad? - En metafor.
- Har jeg det? - Ja, du har.
Er det rigtigt?
Men det gælder ikke, for det var ikke med vilje.
Hensigten er ikke vigtig. Idéerne opstår spontant.
De mener altså...
hvis De forstår, hvad jeg mener... at hele verden...
Altså hele verden, med hav, himmel, regn, skyer...
- Nu kan du sige "og så videre". - Og så videre.
Så hele verden er en metafor for noget andet?
- Nu vrøvler jeg. - Nej, slet ikke.
De så så mærkelig ud.
Nu laver vi en aftale, Mario. Jeg tager et dejligt bad-
-og reflekterer over dit spørgsmål.
I morgen får du et svar.
- Mener De det? - Ja.
Don Pablo, godmorgen. Jeg må tale med Dem.
Det må være vigtigt. Du pruster som en hest.
Ja, det er meget vigtigt.
- Jeg er forelsket. - Det findes der midler imod.
Nej, ingen midler. Jeg vil ikke have midler. Jeg vil være syg.
Jeg er forelsket. Vanvittigt forelsket.
- Hvem er du forelsket i? - Hun hedder Beatrice.
Åh, Dante.
Don Pablo?
Dante Alighieri. Han forelskede sig i en vis Beatrice.
Mange Beatricer har vakt grænseløs kærlighed, Mario.
- Hvad laver du? - Skriver Dantes navn.
Dante kender jeg, men efternavnet... Er det med H?
- Nu skal jeg skrive det ned til dig. - Tak.
Se her.
Alighieri.
Jeg er vanvittig forelsket.
Det har du allerede sagt, men hvad kan jeg gøre?
Måske kan De hjælpe mig.
Men jeg er jo gammel.
Jamen...
Pludselig så jeg hende foran mig.
Jeg stirrede på hende, men kunne ikke sige noget.
Sagde du ikke noget til hende?
Næsten ikke.
- Jeg så på hende og blev forelsket. - Lige pludselig?
Nej. Først så jeg på hende i ti minutter.
- Og hun? - Hun sagde:
Har du aldrig set en kvinde?
Hvad hedder du?
Beatrice Russo.
Beatrice Russo...
Og hvad sagde du?
Jeg kunne ikke finde på noget.
Slet intet? Sagde du slet ingenting?
Ikke helt ingenting.
Jeg sagde fem ord.
Hvilke?
"Hvad hedder du?"
- Og hun? - Beatrice Russo.
"Hvad hedder du" er tre ord. De sidste to?
Jeg gentog "Beatrice Russo".
Don Pablo, hvis...
Jeg vil ikke være til besvær, men vil De skrive et digt fra mig til Beatrice?
Jeg kender hende jo ikke engang.
En digter må kende sin kilde til inspiration.
Jeg kan ikke bare finde på noget.
Den her bold puttede Beatrice i munden.
- Hun har rørt ved den. - Og så?
Den kan hjælpe Dem med at lære hende at kende.
Hvis De som digter laver så meget postyr for ét digt-
-så vinder De aldrig den der Nobelpris.
Niv mig og væk mig af det her mareridt.
Hvad skal jeg gøre, don Pablo?
Ingen anden kan hjælpe mig. Alle her er fiskere! Hvad skal jeg gøre?
Fiskere bliver vel også forelskede.
De er vel i stand til at tale med pigerne, de er forelskede i-
-for at gøre dem forelskede, så de vil giftes.
- Hvad laver din far? - Han er fisker. Naturligvis!
Han må have sagt noget til din mor for at få hende til at gifte sig.
Det tror jeg ikke. Han siger ikke meget.
Giv mig nu min post.
Ellers tak.
- Var der ellers andet? - Nej tak.
Beatrice, dit smil breder sig ud som en sommerfugl.
Er du faldet ud af sengen i morges?
Jeg kom tidligere, fordi...
Jeg så det her. Det virker vigtigt.
Du har ret. Det er vigtigt.
Og så...
er der noget andet-
-som jeg længe har villet give dig, men som jeg har glemt.
- Jeg stiller den her. Farvel. - Vent lidt.
Jeg har også noget til dig.
Værsgo.
Den kan måske bruges til dine metaforer.
Er det en radio?
Nej, men en slags radio.
Man taler i den her, og så gentager den det.
Så De taler i den, og så hører De, hvad De har sagt?
- Ja. - Hvor mange gange?
Så mange gange, man vil. Men man skal ikke overdrive.
Selv den mest sublime idé lyder tosset, hvis man hører den for ofte.
Hør her.
Gode nyheder?
Da jeg var senator...
besøgte jeg Pampas-
-et sted hvor det kun regner en gang på 50 år-
-og hvor livet er helt utrolig hårdt.
Jeg ville møde de mennesker, som havde stemt på mig.
En dag...
så jeg en mand i Iota, som kom ud fra en kulmine.
Han var en stor maske af kulstøv og sved.
Hans ansigt...
var forvredet af en forfærdelig træthed.
Øjnene var rødsprængte af støvet.
Han rakte sin barkede næve frem og sagde:
"Hvor end du kommer hen, så fortæl om denne lidelse."
"Fortæl om din bror, som lever i undergrunden."
"I Helvede."
Jeg følte, at jeg måtte skrive for at hjælpe mennesket i dets kamp.
Jeg ville skrive de dårligt behandledes poesi.
Sådan blev "Canto General" til.
Mine kammerater fortæller, at de har udgivet den hemmeligt i Chile-
-og at den går som varmt brød.
Det gør mig så glad.
Kære kammerater...
Jeg har lige lyttet til jeres indspilning, og den gjorde mig så glad.
Det er mig en stor glæde at udgive bogen i Chile.
Nu skal I møde en person, som er blevet mig en meget god ven.
Mario Ruoppolo.
Jeg sagde, at min ven her ville hilse på dem-
-og sige noget om det dejlige sted, jeg er gæst på.
Kom nu.
- Godmorgen. - Derind.
Godmorgen.
- Noget smukt om øen? - Et af vidunderne på din ø.
Beatrice Russo.
Ja, meget fint.
Lad os så komme hen på restauranten og møde den berømte Beatrice Russo.
- Laver De sjov? - Nej, jeg mener det.
Lad os nu se på denne kæreste.
Pablo Neruda og Mario Ruoppolo på restauranten. Hun falder om!
Hvad er der nu, Mario?
Don Pablo, når jeg gifter mig med Beatrice Russo-
-vil De så være min forlover?
Hør her. Først drikker vi et glas. Så træffer vi en beslutning.
Gennarino, vent! Jeg kommer også!
Domenico! Hvis du ikke kommer nu, får du høvl.
Se, hvem som kommer! Neruda!
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Hvad skulle det være? - Et glas rødvin, tak.
Og kongen af bordfodbold?
- Vil du også have rødvin? - Ja.
To glas rødvin og en pen til at skrive med.
Han er ude efter Deres niece.
- Ræk mig notesbogen. - Notesbogen? Hvorfor?
Tak.
Øjeblik.
- Til Mario, min nære ven og kammerat. - Pablo Neruda.
Værsgo.
Du har jo fundet din poesi.
Hvis du vil skrive den ned, kan du bruge notesbogen.
Tak.
Beatrice?
Hvad er der?
Gå hjem. Det er lukketid.
De behøver ikke betale flasken, men gå hjem. Vi lukker.
Hvad laver du?
- Jeg tænker. - Med åbent vindue?
Ja, med åbent vindue.
Nu skal du være ærlig. Hvad sagde han?
- Metaforer. - Metaforer?
Aldrig har du sagt noget så mærkeligt.
Hvad for metaforer lavede han med dig?
Lavede? Han sagde dem!
Han sagde, at mit smil breder sig over mit ansigt som en sommerfugl.
- Og så? - Så lo jeg.
Dit smil er som en rose-
-et kastet spyd, et brusende vand.
Dit smil er en pludselig bølge af sølv.
Hvad gjorde I så?
Jeg sagde ikke noget.
Og han?
- Hvad han sagde? - Nej. Hvad gjorde han?
Dit postbud har ikke kun en mund, men vel også to hænder.
Han rørte mig slet ikke.
Han sagde, at han var lykkelig over at stå nær en ung, ren kvinde.
At det var som på stranden ved det hvide ocean.
Jeg kan godt lide...
Jeg kan godt lide, når du er stille. Det er, som om du ikke er her.
Og du?
Og han?
Han så også på mig. Så holdt han op med at se mig i øjnene.
Han kiggede længe på mit hår. Uden et ord. Som om han tænkte.
Nu er det nok, min pige! Når en mand begynder at røre dig med ord-
-et hans hænder ikke langt væk.
Der er intet ondt i ord.
Ord er det værste, der findes.
Hellere en fyldebøtte, som kniber en bagi ved baren-
-end en, som siger: "Dit smil flyver som en sommerfugl"!
"Breder sig ud"!
- Flyver eller breder sig ud. - Det er et fedt!
Se på dig selv!
Han skal bare røre ved dig, så lægger du dig på ryggen!
Nej! Han er et ordentligt menneske.
Når det kommer til sengen, er der ingen forskel på en digter, en præst-
-eller endog en kommunist!
"Nøgen er du så enkel som en af dine hænder."
"Blød, jordisk, lille."
"Rund, gennemsigtig."
"Du har månelinjer, æblestier."
"Nøgen er du tynd som et kornstrå."
"Nøgen er du azurblå som en cubansk nat."
"Du har vinranker og stjerner i dit hår."
"Nøgen er du stor og guldgul som sommeren i en forgyldt kirke."
Godmorgen, fader.
Jeg fandt det her i hendes bh.
Vær så sød at læse det for mig.
Jeg har givet hende stuearrest fra nu af.
Nå?
Det er et digt.
Læs det for mig!
- "Nøgen..." - Gode gud!
Hvordan er net, Mario? Jeg skal bruge et tillægsord.
- Hvilke net? Fiskenet? - Ja.
Triste.
Var det godt?
Der kommer en kvinde. Det er vist hende, der ejer restauranten.
- Godmorgen, frue. - Godmorgen.
- Vil De...? - Ja tak.
- Sid ned, frue. - Nej.
Det, jeg skal sige, er for alvorligt til at sidde ned.
Hvad drejer det sig om?
I over en måned har Mario Ruoppolo drevet omkring ved min restaurant-
-og forført min niece.
- Hvad har han sagt til hende? - Metaforer.
Og så?
Med sine metaforer har han gjort tøsen hed som en kamin!
En fyr hvis eneste midler er den svamp, han har mellem tæerne.
Men hvis han har orm i fødderne, har han trolddomsord i munden.
Han startede uskyldigt nok med, at hendes smil var som en sommerfugl.
Men nu siger han, at hendes bryst er som en ild med to flammer.
Men tror De-
-at billederne blot er fantasi, eller at han...
Ja, jeg tror, han har haft sine hænder på hende.
Læs det her. Det var i hendes bh.
"Nøgen..."
"Så smuk som..."
"Nøgen er du så blød, som nætterne på øen..."
"Og stjerner i dit hår."
Det er smukt.
- Han har set min niece nøgen! - Nej, fru Rosa!
Der er intet i digtet, som tyder på det.
Digtet lyver ikke.
Min niece ser ud som beskrevet, når hun er nøgen.
Gør mig den tjeneste at fortælle Mario Ruoppolo-
-som De har lært meget-
-at han aldrig mere må se min niece.
Og sig, at hvis han gør det alligevel, så skyder jeg ham.
Er det klart? Farvel.
Du er bleg som et lagen.
Måske er jeg hvid udenpå, men indeni er jeg rød.
Adjektiver kan ikke redde dig fra enkens vrede.
Hvis hun gør mig noget, kommer hun i fængsel.
Efter et par timer er hun fri.
Hun vil sige, at hun handlede i selvforsvar.
Hun vil sige, at du truede hendes ungmøs uskyld-
-med en metafor, skarp som en dolk-
-skarp som en hugtand, gennemtrængende som en hymen.
Digtet vil have sat sig sine rebelske spor på jomfruens brystvorter.
Digteren François Villon blev hængt for meget mindre.
Og hans blod fossede fra halsen, rosenrødt.
Jeg er ligeglad. Hun kan gøre, hvad hun vil. Jeg er beredt.
Bravo! Det er virkelig ærgerligt, at vi ikke har-
-en trio af guitarister som akkompagnement.
Kære digter og kammerat!
De bragte mig i denne knibe. De må hjælpe mig ud igen.
De gav mig bøger.
De lærte mig at bruge tungen til andet end at slikke frimærker.
- Jeg er forelsket på grund af Dem. - Nej. Jeg har intet med det at gøre.
Jeg gav dig mine bøger, men ikke retten til at plagiere dem.
Tænk, at du gav Beatrice det digt, jeg skrev til Matilde.
Et digt tilhører ikke forfatteren, men den, som har brug for det.
Jeg sætter pris på denne meget demokratiske holdning.
Gå nu hjem og få lidt søvn.
Du har poser under øjnene så store og dybe som suppeskåle.
Mario. Som din chef beordrer jeg dig til at dele posten ud.
Ja, ja, ja.
Men du grubler stadig over den pige.
Beatrice er smuk nu. Men om 50 år er hun lige så grim som de andre.
Nej, Beatrice bliver aldrig grim.
"I hemmelighed, inden i mig..."
"Bevarede jeg dine øjnes glans, velsignede Beatrice."
Hvad har Beatrice med det at gøre?
Det er et digt.
Dante Alighieri.
Nej, Gabriele D'Annunzio. Min digter.
Har Deres digter skrevet om Beatrice?
- Det kan jeg ikke lide. - Værsgo.
Mærkeligt. Jeg troede, du ville værdsætte en lovsang til Beatrice.
Tak. Farvel.
- Hør her, sovetryne... - Godaften.
Giv politimesteren det sædvanlige og hæld en op til mig også.
Tak.
Deres niece bliver smukkere og smukkere.
Hvis De vidste, hvor svært det er at holde styr på hende.
Unge i dag er ikke som før, donna Rosa. De har alt og kræver månen.
Jeg husker min afdøde mor. Jeg rystede, hver gang hun talte.
- Godnat, tante. - Godnat, politimester.
Vinen er sød og god.
Godnat, politimester.
Beatrice!
Find en anstændig person, som ikke er kommunist.
Hvis Neruda ikke tror på Gud, hvorfor skal Gud tro på Neruda?
Hvilken forlover ville han blive?
Gud har aldrig sagt, at en kommunist ikke kan være forlover.
Så gifter jeg mig ikke.
Du vil hellere have Neruda som forlover end mig som hustru.
Min skat...
Neruda er katolik.
Det ved jeg, han er.
I Rusland spiser kommunister småbørn. Hvordan kan han være katolik?
Sådan ser don Pablo ikke ud.
Neruda har en smuk kone. Han bliver ældre, men har ingen børn.
Hvordan kan det være?
Så ifølge dig har don Pablo spist sine børn?
Hvem ved?
Mit svar er i hvert fald nej. Også for din skyld.
Han inspirerede din brudgom til at skrive det snusk.
- "Nøgen..." - Det var bare et digt.
Jeg nævner ikke resten.
Han fortjener ikke at blive vidne til jeres lykke.
Hun sagde altid:
"Jeg beder Jesus lade mig leve, til jeg kan se min søn med arbejde-"
"-kone og barn i sin favn."
Det lykkedes hende desværre ikke, for da herren kaldte hende til sig-
-havde han ikke engang et arbejde.
Nu ser min stakkels hustru fra himlen, at han har gjort hende lykkelig.
For han har i det mindste en kone og et ydmygt arbejde.
Selv om det ikke er det arbejde, hun havde ønsket ham...
Bravo! Flot, far!
Skål!
Længe leve brudeparret!
Drikker du vin?
Undskyld, kammerat. Jeg havde glemt, at det er kommet til dig.
Tak.
Er det gode nyheder?
Ja.
Åh, jeg er så lykkelig. Jeg kan slet ikke tro det.
- Gode nyheder? - Skål for brudeparret!
Med kysk hjerte, med rene øjne...
fejrer jeg din skønhed.
Med roligt blod så det kan stige og følge linjen-
-din kontur-
-så du kan brede dig over min lovsang i en lund eller som skum-
-i velduftende ler eller i havmusik.
Nu...
vil jeg skåle for min ven Mario...
og sige, at det glæder mig at have bidraget en smule til hans lykke.
Skål!
Til slut vil jeg fortælle, at på denne særlige dag...
har jeg fået nogle vidunderlige nyheder.
Arrestordren imod os er tilbagekaldt...
og derfor kan Matilde og jeg...
vende tilbage til det land, vi elsker så højt.
Chile.
Nej, don Pablo.
- Fra i morgen er du arbejdsløs. - Jeg vil ikke have noget.
Jeg vil savne dig, Mario.
I lige måde.
Vil De skrive til mig?
Ja da.
Tingene forandrer sig hele tiden i mit land.
I dag får jeg lov at tage tilbage.
I morgen sker der noget, så jeg må flygte igen.
Jeg efterlader i hvert fald nogle ting her-
-som du måske vil holde lidt øje med for mig.
Du får at vide, hvor de skal sendes hen.
Måske tager jeg dem selv med til Chile.
Det ville være fantastisk.
De tager vel den her med?
Ja.
Tak.
Der er en anden digter, der har skrevet om Beatrice.
- D'Annunzio. Vidste De det? - Ja.
Så De kunne også have skrevet et.
- Farvel, Mario. - Farvel.
Det, hr. Di Cosimo har startet her på øen-
-er et bevis på civilisation og modernitet.
Nu er det nok med vandbådene, som kommer og går fra fastlandet til øen.
Vores kandidat vil bane en ny vej for os alle.
Stem på Di Cosimo!
Værsgo. Stem på Di Cosimo.
De lovede os også rindende vand for to år siden.
Da var det ikke Di Cosimo, som lovede det.
Det, som står på papiret, er en forpligtelse, ikke et løfte.
En ed. Gud være mit vidne.
Mario. Er du ikke interesseret i det, jeg siger?
Jeg stemmer på kommunisterne.
Hvad?
Jeg stemmer på kommunisterne.
Jeg har hørt, at du er blevet besat af poesi.
Jeg har hørt, at du konkurrerer med Pablo Neruda.
Men husk, at digtere kan volde folk megen skade.
- Hvad koster et dusin muslinger? - 300 lire, hvis det er Dem.
Til den pris skal du garantere, at der ligger en perle i hver.
- Giv mig en god pris. - De skal nok få lidt rabat.
Det var godt.
Fiskerne bliver udnyttet nok i forvejen.
Han sagde 300 lire. Hvorfor skulle han give Dem rabat?
- Jeg udnytter ingen. Farvel. - Hvad blander du dig for?
Jeg prøvede bare at hjælpe.
- Hvad er der? - Se her.
Han er i Rusland for at overrække en pris.
I Rusland? Hvis han er der, kommer han måske på besøg.
Mario, han er en meget travl mand.
Han skal møde alle dem, han ikke så, da han var i eksil.
Og han er elsket i Chile.
Han har ikke tid til at komme her.
Det er et godt billede.
- "Den unge digter, Milovan...?" - Perkovic.
"Tildelt en poesipris af mesteren." Må jeg beholde det?
Nej. Jeg lægger det her sammen med de andre.
Men du kan se på dem, når du vil.
Stem på Di Cosimo. Kandidaten lover at føre os alle ad en ny vej!
Stem på Di Cosimo! For et nyt samfund!
For øens velfærd! Stem på Di Cosimo!
Kom fyren der ind?
- Hvem? - Di Cosimo.
Ja.
Hvorfor smiler du?
Di Cosimo har givet os lykken på et sølvfad.
Virkelig?
Der kommer tyve arbejdere med deres familier for at ordne vandet.
Di Cosimo spurgte, om vi kan servere to måltider for dem om dagen.
Og det kan vi ikke.
Vi har sagt ja. De bliver i to år.
- Uden at spørge mig? - Prøv at regne på det.
Penge.
Tænker I ikke på andet? Hvor skal vi gøre af 20 familier?
Så må vi servere i to eller tre omgange, hvis det skal være.
Gør, som I vil.
Nej. Vi gør, som vi vil.
Ville herren i huset være villig til at arbejde i køkkenet?
- I køkkenet? - Ja.
Ja.
Tomater-
-røde indvolde-
-friske sole.
Artiskokker, klædt som krigere-
-og blanke som granatæbler.
Hvidløg-
-dyrebart elfenben.
Skål for Beatrice, den smukkeste pige i byen!
Ak, vi må aflive den-
-køre en kniv ind i dens levende indmad.
Mario!
Se!
- Hvad står der? - Han er i Paris.
"Jeg holdt meget af Italien-"
"-hvor jeg levede lykkeligt i fuldstændig afskærmethed-"
"-og blandt verdens enkleste mennesker."
"Hvad savner De mest fra det land?"
"Savn er en følelse, jeg kun kan have for mit eget land-"
"-men jeg vil aldrig glemme..."
"Mine gåture ved stranden og blandt klipperne-"
"-hvor der vokser små planter og blomster-"
"-præcis som i en stort anlagt have."
Fortsæt.
- Det var alt. - Var det?
Han nævner os slet ikke.
Hvorfor skulle han nævne os i et interview?
Han er digter. De taler om naturen, ikke om de folk, de møder.
En mæt fugl forlader reden.
Han husker garanteret ikke engang, hvordan vi ser ud.
Du ved ikke, hvad du taler om...
DAGEN FØR VALGET
Vort lands fremtid afhænger af valget den 7. Juli.
Derfor skal I stemme i morgen.
Italienske byer, hvor handel, industri og arbejdet blomstrer-
-har fået demokratisk ret til at holde valgmøder for forskellige partier.
Hvis du tvivler, så fjern den ved at stemme.
Har du en overbevisning, så bekræft den med din stemme.
Der er kun en tid: Den 7 juli.
Kristendemokraterne har vundet i alle regioner i Italien.
Partiordføreren har udtrykt sin tilfredshed.
Tilfredshed!
Det lykkedes dem jo ikke.
De har jo vundet i alle regioner.
De kan intet gøre med en håndfuld stemmer.
De får ikke vedtaget noget!
- De har vundet et slag. Ikke krigen. - Så vinder vi krigen?
Hvem ellers?
Men vi må slås, og det gør vi!
Det er den eneste mulighed for at bryde lænkerne og gøre os fri.
Ja, men her...
Når vi har brudt lænkerne, hvad skal vi så gøre?
Don Pablo ville ikke bryde sig om at høre dig sådan.
Don Pablo kan ikke høre mig.
Hvem ved, hvor han er, og hvad han laver?
Hvor er I lange i ansigterne!
Hr. Di Cosimo, det er en tragedie for os.
Vi regnede med to års arbejde.
Vi har regnet, taget lån.
Ja, donna Rosa. Det er synd at forlade et stykke halvfærdigt arbejde.
Vi håber på snart at kunne starte igen.
Snart? Hvornår?
Det ved jeg ikke.
Det kommer an på.
Men jeg lover, at det ikke varer længe.
Jeg glæder mig i hvert fald til at prøve Deres mad.
- Hvad kommer det an på? - Firmaproblemer er komplicerede.
Jeg forstår mig ikke på firmaproblemer...
men jeg er ikke tungnem.
Alle ved, at så snart De blev valgt, ville arbejdet blive indstillet.
Det er sandt.
Manden er hidsig.
Hvis don Pablo var blevet, var valget måske gået bedre.
Mario, jeg skal fortælle dig noget.
Jeg er gravid.
- Er det rigtigt? - Ja.
- Er du virkelig gravid? - Ja.
Så må vi rejse.
Ingen forstår os her. Alle er så uvidende.
Vi rejser til Chile, så Pablito vokser op der og ånder poesi.
- Pablito? - Ja, Pablito.
Kan du ikke lide det?
Efter Neruda. Det vil være et godt varsel for vores søn.
- Mario? - Nej. Han er længere fremme.
Er det dig, Mario?
- Her er et brev fra Chile. - Put det i min lomme.
- Luk det op! - Vent lidt... "Mario Ruoppolo".
Det er det første brev, jeg nogensinde har fået.
"Santiago, 15. Oktober 1953."
"Gode herre..."
"Jeg beder Dem sende nogle ting-"
"-som tilhører hr. Pablo Neruda..."
"De befinder sig i det hus, hvor han boede-"
"-under sit ophold i Italien."
"Adressen følger med-"
"-samt en liste over-"
"-de ovennævnte ting."
"Doktor Nerudas sekretær."
Og til dig?
Ikke et ord, ikke en hilsen. Og han rejste for over et år siden.
Jeg sagde det jo. En mæt fugl flyver fra reden.
Folk er rare, så længe man er til nytte.
Hold nu op med den der mætte fugl. Hvilken nytte?
Hvad gjorde jeg for den person?
Faktisk var det altid mig, som spurgte:
"Don Pablo, vil De se på metaforen? Vil De læse et digt for mig?"
Jeg var til besvær for ham. Og du siger, at jeg var til nytte.
Hvad gjorde jeg for ham?
Og han vidste oven i købet, at jeg var en dårlig digter.
Han vidste det. Men han behandlede mig som en ven hele tiden.
Han behandlede mig som en bror.
Det passer ikke, at du er dårlig.
Jeg kalder ham ikke Pablito.
Hvad har barnet med det at gøre?
Synes du, jeg er en digter?
Er jeg? Har jeg nogensinde skrevet et digt?
Nej, Mario. Men...
"Nej, Mario." Altså ingenting. Indrøm det bare.
Hvorfor skulle han huske mig?
Jeg duer ikke som digter.
Som postbud...
Han husker næppe postbuddet fra sin tid i Italien.
Som kommunist?
Heller ikke det. Jeg var ikke særlig...
Jeg synes, det er...
helt normalt, at han...
Sådan er det.
I morgen tager vi hen og sender tingene af sted.
Kære kammerater...
Jeg har lyttet til jeres indspilning, og den gjorde mig så glad.
Det er mig en stor glæde at udgive bogen i Chile.
Nu skal I møde en person, som er blevet mig en meget god ven.
Mario Ruoppolo.
Jeg sagde, at her er en ven, som vil hilse på dem-
-og sige noget smukt om det smukke sted, hvor jeg er gæst.
Jo.
Godmorgen.
Nej, derind.
Godmorgen.
Noget smukt om øen?
Ja. Et af vidunderne på din ø.
Beatrice Russo.
Ja, godt.
Virker den også udenfor?
Hvis den virker indenfor, virker den også udenfor.
- Den virker her. - Ja.
Sådan.
En, to, tre. Lyser den røde lampe?
Ja, den er tændt.
En.
Nummer et.
Bølger ved Cala di Sotto. Små.
Kom så.
Nummer to.
Bølger. Store.
Kom så.
Nummer tre.
Vind på klipperne.
Nummer fire.
Vind gennem buskene.
Nummer fem.
Triste net som tilhører min far.
Nummer seks.
- Er det nok? - Kirkens klokker...
med præst.
Det er smukt. Jeg har aldrig tænkt over, hvor smukt det er.
Nummer syv.
Stjernehimmel over øen.
Nummer otte.
Pablitos hjerteslag.
- Man kan høre det hele. - Er det rigtigt?
Man kan høre det! Man kan høre Pablitos hjerte!
Jeg vil ikke kalde ham Pablito.
FEM ÅR SENERE...
Jeg er ikke med på billedet.
Og hvem er du så?
Pablito, kom her!
Pablito har aldrig set ham.
Han blev født et par dage efter Marios død.
I starten var det svært uden ham, men nu går det bedre.
Her er forresten noget, han lavede til Dem.
Jeg skulle have sendt det, men jeg beholdt det i stedet.
Jeg lytter til det af og til.
Kæreste don Pablo...
det er Mario.
Jeg håber ikke, De har glemt mig.
I hvert fald...
Husker De, at De engang bad mig-
-om at sige noget smukt om min ø til Deres venner?
Og at jeg ikke kunne finde på noget?
Nu...
Nu ved jeg det. Derfor vil jeg sende dette bånd til Dem.
De kan spille det for Deres venner, hvis De vil. Eller høre det selv.
Så vil De mindes mig...
og Italien.
Da De rejste...
troede jeg, at De havde taget alt smukt med Dem.
Men nu...
ved jeg, at De efterlod noget til mig.
Jeg har også skrevet et digt-
-men jeg tør ikke læse det højt.
Det hedder "Sang til Pablo Neruda".
Selv om det handler om havet, er det tilegnet Dem.
Var De ikke dukket op i mit liv, havde jeg aldrig skrevet det.
Jeg er blevet bedt om at læse det offentligt.
Selv om min stemme kommer til at dirre, vil jeg være lykkelig.
Og De vil høre folket klappe, når de hører Deres navn.
Kammerater!
Vi står sammen med Mario Ruoppolo-
-som vil læse et digt...
som han tilegner-
-den store digter, som vi alle kender, Pablo Neruda!
Kammerater!
Vi beder Mario Ruoppolo komme op på scenen.
Hørte du det?
Hurra!
Det er Mario Ruoppolo. Lad ham komme frem. Lad os komme frem.
Undskyld.
Vi skal hen til scenen. Det er Mario Ruoppolo!
- Kammerater! - Mario?
Mario, hvor er du? Mario?
Mario Ruoppolo!
Kammerater, bevar roen!
- Bevar roen! - Mario!
TIL VORES VEN MASSIMO