Hvor er det smukt og dramatisk.
Naturen, når den er mest primitiv og vild uden...
Og vi tre,
vi, der er elegante, herinde.
Jeg ville gerne, om en vred Jehova
rettede de lynpile direkte mod mit hoved,
George Gordon Lord Byrons ubøjede hoved,
Englands største synder.
Men det kan jeg ikke driste mig til at tro.
Den torden er muligvis tiltænkt vores kære Shelley,
en hyldest fra himmelen til Englands største digter.
Hvad med min Mary?
Hun er en engel.
Synes du det?
Hører du det?
Kom, Mary. Kom og se stormen.
Du ved, hvor meget lyn skræmmer mig.
Shelley, er du sød at tænde lysene?
Mary, kæreste.
Dit forbløffende væsen.
Jeg, Lord Byron?
Bange for torden, frygtsom i mørket,
og alligevel har du skrevet en historie, der får mit blod til at isne.
Se hende, Shelley.
Kan du tro, at den smukke pande udtænkte Frankenstein,
et uhyre skabt af kadavere fra plyndrede grave?
Er det ikke utroligt?
Jeg forstår ikke, hvorfor du synes det.
Hvad forventer du?
Publikum har brug for noget stærkere end en sød, lille kærlighedshistorie.
Hvorfor skulle jeg ikke skrive om uhyrer?
Intet under, Murray nægtede at udgive den.
Han siger, at læserne ville blive altfor chokerede.
Den skal nok blive udgivet.
I så fald får du meget at stå til ansvar for.
Udgiverne forstod ikke, at min formål var at skrive en moralsk historie
om den straf, der overgår en dødelig mand, der vover at efterligne Gud.
Hvad dit formål end har været, min skat,
så nyder jeg at smage på hver eneste grufuldhed.
Jeg ruller dem hen over tungen.
Lad være, Lord Byron. Mind mig ikke om det i aften.
Og hvilken ramme på kirkegården i begyndelsen.
De grædende kvinder, den første klump jord på kisten.
Det fik mit blod til at isne.
Frankenstein og dværgen, der stjæler liget fra den nygravede grav,
skærer den hængte mand ned fra galgen,
hvor han hang og svingede i vinden.
Frankensteins list i laboratoriet i bjergene,
hvor han parterer døde mænd og skaber et menneskeuhyre
så frygtindgydende og skrækkeligt, som kun en halvskør hjerne kan udtænke.
Og mordene...
Det lille barn, der drukner.
Selveste Henry Frankenstein kastet ud fra toppen af den brændende mølle
af det uhyre, han selv har skabt.
Og det var disse spinkle fingre, der skrev det mareridt.
Åh, nu kom jeg til at stikke mig selv, Byron.
Jeg bløder.
Så, så.
Det er en skam, at historien ender så brat, Mary.
Det var slet ikke slutningen.
Vil du gerne høre, hvad der så sker?
Jeg har lyst til at fortælle det.
Det er den perfekte aften for mysterier og grufuldheder.
Sågar luften er fyldt med uhyrer.
Jeg er lutter øren.
Mens himmelen sprænger natten, så åbn helvedes dyb.
Forestil dig, at du står ved siden af ruinen af møllen.
Branden er ved at dø ud.
Snart er blot skelettet af bygningen synlig,
de nøgne spær rækker op mod himmelen.
Det er den bedste brand, jeg har set i hele mit liv!
Hvorfor græder du?
Det er skrækkeligt.
Ja, men efter alle de mord
og stakkels hr. Henry, der blev bragt hjem for at dø,
er jeg glad for at se uhyret brænde ihjel lige for øjnene af mig.
Han har fortjent værre.
Det er Djævelens værk,
og skynd dig at gøre korsets tegn, før han får fat i dig, Marta.
Gå så. Det er overstået.
Gå hjem i seng.
Der er det igen! Det er slet ikke brændt. Der kommer mere.
Er uhyret ikke død?
Det er på høje tid, at alle anstændige mennesker lå i deres senge.
Det er hans indvolde, nu gik der ild i dem.
Indvolde er altid det sidste, der fortæres af ilden.
Videre. I har fået spænding nok for i aften.
Den mærkelige mand, I kaldte et uhyre, er død.
"Uhyre," så sandelig.
I kan takke Gud og skaber for,
at de sendte mig for at beskytte liv og ejendom.
Hvorfor beskyttede du så ikke dem, der blev druknet og myrdet?
Videre, vi ønsker ingen oprør.
- Hvem gør oprør? -Videre.
Godnat. Drøm behageligt.
I lige måde.
Han tror, han er så meget, bare fordi han er borgmester.
Stakkels, hr. Henry.
Han skulle have været gift i dag med den dejlige pige, Elizabeth.
Dæk ham til.
Nogen må jo sige det til den stakkels pige.
Rid så hurtigt, du kan til slottet,
og sig til gamle baron Frankenstein, at vi kommer med hans søn.
Jamen du kære.
Ti nu stille.
Kom med hjem, Hans. Uhyret er død nu.
Intet kunne overleve i den brand.
Hvorfor bliver du her?
Jeg vil se det med mine egne øjne.
Hans, han må være død.
Død eller levende, intet bringer vores lille Maria tilbage.
Hvis jeg kan se hans sorte knogler,
kan jeg sove om natten.
Kom tilbage, Hans!
Du brænder dig!
Maria druknede, og du brændte ihjel.
Hvad skal jeg så gøre?
Nej!
Hans! Hans, hvor er du?
Hans! Er du kommet noget til?
Jeg kan høre dig. Her.
Giv mig din hånd, Hans.
Her.
Ih du forbarmende, hvad er nu det?
Henry-
Hvad er der sket?
Milady, hvordan kan vi sige det?
Før ham ind.
- Albert! -Hvad vil du?
Det lever! Uhyret! Det lever!
Ti stille, dit gamle fjols.
Jeg så det.
Det er slet ikke blevet til et skelet.
Det overlevede branden.
Hold op med de løgne. Vi tror ikke på spøgelser.
Ingen vil tro mig.
Godt, så vasker jeg mine hænder.
Lad dem bare blive myrdede i deres senge, jeg er ligeglad.
Tal til mig, Henry.
Milady, han vil aldrig tale igen.
Jeg blev spået, at det ville ske.
Jeg blev advaret om min bryllupsnat.
Se! Milady! Han lever!
Henry, min skat!
Elizabeth.
Hvilken skrækkelig bryllupsnat!
Du kan godt gå i seng nu, Mary.
Du får det snart bedre, Henry.
Jeg føler mig næsten som mig selv igen.
Så snart du er stærk nok, rejser vi væk
og glemmer alt om den skrækkelige oplevelse.
Glemmer?
Hvis blotjeg kunne glemme, men det er umuligt.
Jeg er blevet forbandet for at udforske livets mysterier.
Måske er døden hellig, og jeg har krænket den.
Det var et vidunderlig syn!
Jeg drømte om at være den første, der gav verden
den hemmelighed, som Gud er så misundelig på.
Livets formel.
Tænk på den magt, det er, at skabe et menneske.
Og det gjorde jeg. Jeg skabte et menneske. Og hvem ved?
Jeg kunne have trænet ham til at gøre, som jeg ville.
Jeg kunne have avlet en race.
Måske have fundet hemmeligheden bag det evige liv.
Henry, sig ikke den slags. Du skal end ikke tænke det.
Det er blasfemi, og det er gudløst.
Vi skal ikke vide den slags.
Måske er det meningen, at jeg skal kende livets hemmelighed.
Måske er det en del af den guddommelige plan.
Nej. Nej! Det er Djævelen, der driver dig.
Det er døden, ikke livet, som det hele afhænger af.
Henry, hør her.
Mens du har ligget her og kastet dig rundt i febervildelse, kunne jeg ikke sove.
Og da du fablede om dit vanvittige ønske om
at skabe levende mænd fra de dødes støv,
dukkede der en sær tilsynekomst op i rummet.
Den kommer, en skikkelse som døden. Hver gang bliver den tydeligere, tættere på.
Den rækker ud efter dig, som den vil tage dig fra mig!
Der er den! Se! Der!
Jeg kan ikke se noget, Elizabeth. Hvor?
Der er ikke noget.
Der! Der! Den kommer efter dig! Den nærmer sig! Henry!
Henry! Henry! Henry!
Albert!
Pokker stå i ham. Han er der aldrig, når man skal bruge ham.
Hvad nytte er de elendige lakajer overhovedet til?
Ja ja !
Bank nu ikke slottet ned! Vi er ikke alle døde endnu.
Der er ingen hjemme.
Luk mig ind, min gode kvinde.
Jeg ved, at unge baron Frankenstein er hjemme.
Han er syg.
Han ligger i sin seng, hvor alle anstændige folk burde være nu.
Sig til ham, at dr. Pretorius er her på et alvorligt og hemmeligt ærinde.
Jeg må tale med ham alene i aften.
Dr. Pretorius?
Pretorius?
Hvad... Hvad var navnet?
Dr. Pretorius.
Det er da ikke et navn.
Vent her.
- Hvem er det? -Minnie, milady.
Kom ind.
Det er dr. Pretorius.
Han siger, at han vil tale med herren. Han insisterer.
Pretorius?
En ældre herre, der ser sær ud, sir.
Han siger, at det er en alvorlig og hemmelig sag.
I aften. Alene.
Vis ham ind.
Henry, hvem er den mand?
Dr. Pretorius.
Og De må være baron Frankenstein.
Kom indenfor.
De undskylder forhåbentligt den sene forstyrrelse.
Jeg havde ikke dristet mig til at komme, var det ikke for den meddelelse,
som jeg mistænker at være af største vigtighed for Dem.
Det er professor Pretorius.
Han underviste i filosofi på universitetet, men...
Men blev sparket ud.
"Sparket," min kære baron, dækker over at vide for meget.
Henry har været meget syg, professor. Han burde ikke forstyrres.
Jeg er også læge, fru baronesse.
Hvorfor er De kommet?
Mit ærinde er privat, hr. baron.
Elizabeth, vær sød at forlade os.
Jeg håber ikke, at han gør Henry oprørt.
Hvad Vil De?
Vi må arbejde sammen.
Aldrig. Det er uhyrligt.
Jeg er færdig med det. Jeg vil ikke have mere med det helvedesyngel at gøre.
Så snart, jeg er rask, gifter jeg mig og rejser.
Jeg må bede Dem om at overveje det igen.
De ved godt, at det faktisk er Dem, der er ansvarlig for mordene, ikke?
Man dræber ikke folk ustraffet,
og skabningen er stadig på fri fod derude...
Truer De mig?
Vær nu ikke så grov.
Jeg vover at håbe på, at De og jeg,
ikke længere som lærer og elev, men som videnskabskolleger,
kan undersøge livet og dødens mysterier...
Aldrig. Ikke mere.
...og nå et mål, videnskaben slet ikke kunne forestille sig.
Jeg kan ikke lave flere eksperimenter. Det var en skrækkelig lektie.
Det er trist, meget trist.
Men De og jeg er kommet alt for langt til at kunne stoppe.
Det lader sig ej heller nemt stoppe.
Jeg har også fortsat mine eksperimenter.
Det er derfor, jeg er her i aften.
De skal se, hvad jeg har skabt.
Er det også Dem at skabe liv i de døde?
Hvis De, Herr baron, vil gøre mig den ære at besøge mit ydmyge hjem,
tror jeg, at De vil være interesseret i, hvad jeg har at vise Dem.
Efter 20 års hemmelig, videnskabelig forskning og utallige fiaskoer,
har jeg også skabt liv, skal vi sige, i Guds billede.
Jeg må se det. Hvornår?
Jeg tænkte nok, De ville ændre mening.
Hvorfor ikke i aften? Det er ikke sent.
- Er der langt? -Nej, men De får brug for en frakke.
Kusken må hellere vente her.
Vær venlig at sidde ned, Herr baron?
Før jeg viser Dem resultaterne af mine ubetydelige eksperimenter,
vil jeg gerne skåle for vores partnerskab.
Kan De lide gin? Det er min eneste svaghed.
For en ny verden med guder og uhyrer!
At skabe liv er betagende.
Særdeles betagende, ikke sandt?
Jeg kan ikke forklare alt, hvad jeg vil vise Dem,
men det kan De måske, nu hvor De er min partner.
Mine eksperimenter faldt ikke ud helt ligesom dine, Henry,
men videnskab, ligesom kærlighed, har små overraskelser.
Du milde, doktor. Hvad er det?
Der er en tilfredsstillende forskellighed ved mine genstande.
Mit første eksperiment var så smuk, at vi udnævnte hende til dronning.
Charmerende, ikke sandt?
Dernæst måtte vi naturligvis have en konge.
Nu er han så forelsket i hende, at vi er nødt til at adskille dem.
Så, så.
Jeg må være meget forsigtig med kongen.
Opfør dig ordentligt.
Min næste produktion betragtede de andre to med så stor misbilligelse,
at de gjorde ham til ærkebiskop.
Han sover vist. Jeg må vække ham.
Den næste er selveste Djævelen.
Yderst bizar, den lille fyr.
Han ligner mig til en vis grad, synes du ikke?
Eller smigrer jeg blot mig selv?
Han var svær at lave.
Jeg har spekuleret på, om ikke livet ville være sjovere,
hvis vi alle var djævle. Ikke mere vrøvl om engle og om at være god.
Åh! Kongen er ude igen.
Selv kongelige kærlighedsaffærer er til besvær.
Stakkels ærkebiskop. Han har hænderne fulde.
Sådan. Så er du stille.
Min lille ballerina er charmerende, men yderst kedelig.
Hun vil kun danse til Mendelssohns Frühlingslied,
og det bliver ganske monotont.
Den næste er meget konventionel, er jeg bange for,
men man ved aldrig, hvordan den slags ting falder ud.
Det var et eksperiment med havtang.
Jeg har svært ved normal størrelse.
Du opnåede størrelse.
Det skal jeg have lært af dig.
Men det her er ikke videnskab.
Det er snarere sort magi.
Du tænker, at jeg er vanvittig. Det er jeg måske også.
Men hør engang, Henry Frankenstein.
Mens du gravede i gravene og stykkede dødt væv sammen,
fandt jeg materiale i kilden til livet.
Jeg dyrkede mine skabninger, ligesom landbrugskulturer,
dyrkede dem, som naturen gør det, fra sæd.
Men du opnåede resultater, som jeg ikke har.
Tænk, hvilken forbløffende samarbejde vi kunne have,
du og jeg, sammen.
Nej. Nej, nej, nej-
Forlad benhuset, og lad dig føre af naturen,
eller af Gud, hvis du holder af Bibelen.
"Mand og Kvinde skabte han dem."
"Bliv frugtbare og mangfoldige."
Skabe en menneskeskabt race på jorden.
Hvorfor ikke?
Jeg tør ikke! Jeg tør end ikke vove tanken!
Vores vanvittige drøm er kun halvt gennemført.
Du har skabt en mand.
Sammen skaber vi hans mage.
Du mener...
Ja. En kvinde.
Det kunne være interessant.
Nej.
Rør mig ikke!
Der er hun! Hurtigt!
Der er han! Skyd!
Løb tilbage til landsbyen! Det er uhyret. Giv borgmesteren besked.
Han er i skoven!
- Hvad er der? -Uhyret er i skoven.
Hent blodhundene. Skaf alle de mænd, du kan.
Lås kvinderne indendøre, og vent på mig.
Se så! Uhyret, så sandelig.
Jeg skal vise ham. Følg mig.
Hvor er han?
Bind ham godt. Jeg vil ikke set sjusket arbejde.
Bind fødderne først.
Fødderne først!
Ingen hjælper, slet ingen.
Har I ham? Det vil jeg gerne vide.
Har I ham?
Naturligvis, min gode kvinde.
Og vi har gjort det godt. Sørg for, han ikke slipper fri.
Han kunne gøre skade på nogen.
Tag ham ned, når I har bundet ham.
Vil I have hjælp? Jeg skal nok binde ham!
Før ham ned til den gamle fangekælder. Læg ham i lænker.
Sådan. Det var ret nemt.
Tag ham af.
Kom så, mænd. Tilbage til arbejdet.
Lig stille.
Så er det nok. Kom og lås døren.
Vi kan ikke bruge hele dagen på det.
Jeg vil nødig finde ham under min seng.
Han er et mareridt, både dag og nat.
Kom så væk fra det vindue!
Pas du bare dit job og sørg for, at han ikke slipper ud.
Han er farlig.
Nu kan jeg vende tilbage til de mere vigtige pligter.
Og overlade os til vores.
- Hvad? -Godnat, sir.
Uhyre, så sandelig. Det må jeg sige.
Han er løs!
Skyd ham!
Hjælp! Han er løs!
Gå hjem. Det er bare en undvegen tosse.
Der manglede bare en til at ordne det.
Ganske harmløs.
Hvorfor skyder du ham ikke?
Han kommer!
Hvor er Prada?
Hun er væk.
Freida! Freida!
Freida! Hvor er Freida?
Hun gik bare.
Se!
Freida!
Hvad har de gjort ved dig?
Fru Neumann!
Kom!
Fru Neumann!
Stakkels gamle Neumann.
- Hvor er hans kone, Frau Neumann? - Frau Neumann!
-Frau Neumann! Frau Neumann!
Der er en til, derinde.
Frau Neumann!
Ramona, bliv tæt på mig.
Vi må hellere komme væk herfra. Det er ikke sikkert.
Hvorfor?
Jeg er bange. Uhyret.
Der er ingen fare. Han er i fængsel, der beholder de ham.
Hvor er der salt og peber? Vi har ingen salt og peber.
Jeg skal nok hente det, mor.
Du skal nok få dit kød.
Forsvind!
Hvem der?
Hvem er det?
Det var så lidt, min ven, hvem du så end er.
Hvem er du?
Jeg tror ikke, jeg kender dig.
Jeg kan ikke se dig.
Jeg kan ikke se noget som helst.
Undskyld mig, men jeg er blind.
Kom ind, din stakkel. Ingen gør dig noget her.
Er du i knibe, kan jeg måske hjælpe dig,
men du behøver ikke at sige noget, hvis du ikke vil.
Hvad er der galt?
Du er kommet til skade. Kom.
Sæt dig ned.
Sig mig så, hvem er du?
Jeg forstår ikke.
Kan du ikke tale?
Det var mærkeligt.
Måske... Måske er du også påvirket.
Jeg kan ikke se, og du kan ikke tale.
Er det sådan, det er?
Hvis du forstår, hvad jeg siger, så læg din hånd på min skulder.
Det er godt.
Nej.
Bliv her.
Jeg henter noget mad.
Vi skal være venner.
Jeg har bedt til Gud mange gange om
at sende mig en ven.
Her er meget ensomt,
og det er længe siden, et menneske kom her til hytten
Jeg skal nok sørge for dig,
og du skal trøste mig.
Nu skal du lægge dig ned og sove.
Ja, ja.
Nu skal du sove.
Vor Fader, jeg takker dig,
at du i din store nåde
har forbarmet dig over mig i min store ensomhed,
og nu, ud af den stille nat,
har ført to af dine ensomme børn sammen
og sendt mig en ven,
der kan tænde et lys i mine øjne,
og som kan være til trøst i svære tider.
Amen.
Og nu til undervisningen.
Husker du det? Det er brød. Brød.
Brød.
Og er det vin, som man drikker.
- Drik. -Drik.
Godt.
Vi er venner, du og jeg.
- Venner. -Venner.
- Godt. -Godt.
Og nu lidt røg.
Nej, det er skam godt. Prøv det.
Røg.
Godt. Godt.
Godt.
Før du kom, var jeg helt alene.
Det er slemt at være alene.
Alene, slemt.
Venner, godt.
Venner, godt!
Kom her.
Hvad er så det?
Det er brænde til ildstedet.
Brænde.
Og det her er ildstedet.
Nej, nej, ild er godt.
Ild, ikke godt.
Der er godt, og der er slemt.
Godt. Slemt.
Godt!
Musik?
Kan De sige os, hvordan vi kommer ud af skoven? Vi er faret vild.
Kom ind, kære venner, og hvil jer lidt.
Se.
Det er uhyret!
Hvad gør I? Det er min ven.
Ven? Det er den djævel, der har myrdet den halve egn.
Du milde, kan De ikke se det?
Åh, han er blind!
Han er ikke et menneske!
Frankenstein har skabt ham af lig!
Min ven. Min stakkels ven. Hvorfor gør du det?
Ven.
Se.
Hvilken vej løb han?
Han løb den vej! Over bakken!
Ven.
Jeg kan allerede lugte spøgelserne.
Jag hader grave.
Ti stille, og følg efter mig.
Læs inskriptionen.
Hvad står der?
"Død 1899. Madeline Ernestine, elsket datter..."
Pyt med det. Hvor gammel var hun?
"19 år, tre måneder."
Det skal være hende. Gå bare i gang.
Hvad venter du på?
Se i nåde til os.
Skal jeg sende i galgen, hvor du hører hjemme?
Det kunne ikke være værre end her.
Er du klar?
- Ja. -Så prøver vi.
Køn, lille ting, ikke?
Jeg håber, knoglerne er faste.
Den er lettere nu.
Ja.
Det var vist det hele for i aften.
Kan vi tage hjem nu?
Jeg venter her lidt. Jeg kan godt lide stedet.
Pas på, at ingen ser jer gå.
Ja, ja, det ved vi godt.
Og lad lygten stå dernede.
Ja, ja, det skal vi nok!
Hvis der kommer mere af den slags,
forslår jeg, vi overgiver os og lader dem hænge os.
Det gælder også for mig.
Det er ikke noget liv for mordere.
Jeg giver dig uhyret.
Åh, jeg troede, jeg var alene.
Godaften.
Røg.
Ven.
Ja, det håber jeg.
Tag en cigar. Det er min eneste svaghed.
Godt, godt.
Drikke, godt.
Godt.
Laver du mand som mig?
Nej. Kvinde.
Ven til dig.
Kvinde. Ven.
Ja.
Jeg vil have ven som mig.
Du kan nok være vældig nyttig,
og du kan bidrage med kræfter, om nødvendigt.
Ved du, hvem Henry Frankenstein er, og hvem du er?
Ja, det ved jeg.
Skabte mig af de døde.
Jeg elsker død.
Hader livet.
Du er klog af din alder.
Vi må have en lang snak,
senere har jeg et vigtigt ærinde.
Kvinde.
Ven.
Kone.
Ham dr. Pretorius er her igen, sir.
Jeg vidste det.
Bed ham gå. Jeg vil ikke tale med ham.
Det skal jeg gøre.
Godaften, Henry.
Baronesse, jeg har endnu ikke haft lejlighed til
at ønske Dem tillykke med brylluppet.
Tag venligst imod mine lykønskninger.
Dr. Pretorius,
jeg ved ikke, hvilket ærinde De har med med mand,
men jeg siger Dem ærligt, at jeg hverken er bange for det eller for Dem.
Henry har været meget syg. Han bør ikke blive ængstelig eller irriteret.
Deres besøg er ikke velkomment.
Henry, jeg hørte vognen. Jeg sørger for bagagen.
Så kører vi.
Jeg tror, du ved, hvorfor jeg er her, Henry.
Alle de nødvendige foranstaltninger er klar.
Min del i eksperimentet er klaret.
Jeg har med min metode skabt en perfekt menneskehjerne,
den lever, men sover.
Alt er parat til, at du og jeg kan begynder vores enestående samarbejde.
Nej, nej, jeg vil ikke høre om det!
Jeg har ændret mening.
Jeg vil ikke.
Det forventede jeg.
Jeg tænkte, at vi måske fik brug for en anden assistent.
Måske kan han overtale dig.
Intet kan overtale mig.
Vi får se.
Nej! Ikke det!
Åh, han er ganske harmløs,
bortset fra når man gør ham fortræd.
Frankenstein.
Ja. Han har udviklet sig, efter han kom til mig.
Sid ned.
Hvad vil du?
Det ved du.
- Det er dit værk. -Ja.
Jeg vil ikke have del i sådan et uhyre.
Jo. Skal
Få ham ud.
Jeg vil end ikke diskutere det, før han er væk.
Gå nu.
Gå!
Skal gøre det.
Aldrig.
Intet kan få mig til det.
Nu.
Læg taskerne i vogne, så kommer jeg straks.
Bed herren om at skynde sig, Minnie, ellers når vi ikke toget.
Undskyld, jeg er så nervøs, milady, men jeg vil helst ikke efterlade Dem alene.
Vrøvl, Minnie. Jeg skal nok klare mig.
Det håber jeg, milady.
Er det dig, Henry?
Henry! Henry, hjælp!
Henry!
Milady!
Elizabeth!
Fruen!
Hvad er der galt?
Sir, hun er væk!
Uhyret tog hende! Jeg så det!
Baronessen er væk!
Det er Pretorius' værk.
Hurtigt, skaf hjælp. Der er ikke et øjeblik at spilde.
Jeg befaler dig, der værdsætter din frues liv,
at du intet gør eller siger om episoden.
Jeg kan forsikre dig om, at baronessen kom uskadt hjem igen,
hvis du overlader alt til mig.
Naturligvis kun, hvad han kræver.
Jeg kan ikke finde spor efter Elizabeth.
Jeg indrømmer, at jeg er slået.
Bringer du hende tilbage, gør jeg alt, hvad du vil.
Er du parat til at færdiggøre det sidste eksperiment?
Hvad med Elizabeth?
Hun har det godt og kommer hjem, hvis du samarbejder.
Jeg er klar.
Pas på trinnene. De er nok lidt slimede.
Jeg synes, det er charmerende.
Det er interessant at tænke på, at engang forlænge siden
ville vi være blevet brændt på bålet for hekseri for det her eksperiment.
Doktor.
Jeg tror, hjertet banker.
Se, det banker. Men rytmen er ujævn.
Øg saltvandsopløsningen.
Er der tegn på liv?
Nej, ikke som sådan.
Det ligner kun liv.
Det sker kun, når der anvendes strøm.
Vi må være tålmodige.
Menneskehjertet er mere indviklet end nogen anden del af kroppen.
Se. Hjerterytmen øges.
Ja.
Det er stoppet.
Skal jeg øge strømstyrken?
Det her hjerte kan ikke bruges.
Jeg må have et andet,
og det skal være ungt og sundt.
Karl.
Du skal opsøge din ven på hospitalet.
Vi skal bruge en kvinde, der pludseligt har lidt døden.
Kan du klare det?
Lover De mig 1.000 kroner?
Det er det værd, og baronen betaler.
Ja, ja. Skaf det.
Jeg skal prøve.
Der sker altid uheld.
Altid.
Jeg skal nok skaffe det hjerte. Jeg går ind i det rum.
Jeg går ind i det rum, og jeg tager min kniv, og jeg skaffer det.
Jeg holder hende nede, og så er det det.
Men hvor er hun?
Tusind kroner.
Det slår perfekt,
ligesom i live!
Hvis jeg blot kan holde det gående indtil...
Det var meget frisk.
Hvor skaffede du det?
Jeg gav gendarmen 50 kroner.
Hvilken gendarm?
Det var en...
Politisag.
Det er trist, men det kan vi ikke tage os af nu.
Kan jeg gøre noget?
Nej, nej, nej-l
Jeg arbejder bedst alene.
Arbejde.
Hvor er Elizabeth? Har du hende med?
Hun venter. Jeg venter.
Jeg er udmattet. Jeg trænger til søvn.
Arbejde. Færdig. Så sove.
Jeg kan ikke arbejde sådan her!
Han skal væk. Send ham væk.
Jeg beroliger ham lidt.
Drik.
Godt.
Så skal du nok være stille.
Elizabeth. Hun er død.
Elizabeth lever, hun har det godt.
Jeg tror dig ikke!
- Jeg har beviser. -Beviser?
Om nogle få minutter
taler hun til dig igennem denne elektriske maskine.
Hvor er hun?
Ikke langt herfra.
Tal, så hører hun dig og svarer.
Ja? Ja, det er Henry.
Henry. Men hvor længe?
Kom og hent mig. Jeg er i en hule...
Elizabeth? Elizabeth! Hun er væk.
Nu ikke mere, men du hørte hende.
Ja,hunleven
Så snart vores arbejde er færdigt, får du hende igen.
Hjertet slår mere regelmæssigt nu.
Ja, det har slået i ni timer.
Ikke endnu, men snart.
Og hjernen?
Perfekt og allerede på plads.
Så er vi næsten klar.
Næsten.
Skal vi sætte hjertet på plads nu?
Ja.
Ludwig!
Det slår normalt nu.
Kom her med det.
Der er storm på vej.
Godt.
Luften er tung med elektricitet.
Det bliver en frygtelig storm.
Vi skal være klar.
Er det ikke fantastisk, Henry, at her i dette kranie
er en kunstigt udviklet menneskehjerne,
hvor hver celle, hver vinding, venter på liv?
Se.
Stormen kommer op over bjergene.
Den er her snart.
Dragerne? Er de klar?
Ja!
Send dem op, så snart vinden hæver sig.
Hurtigt.
Dragerne! Gør dem klar!
Ludwig!
Han vil have dragerne!
Tilbage.
Vær klar på taget!
Kosmisk spreder!
Sænk kablerne!
Stop hejsespillet. Jeg kommer op.
Dragerne skal op nu.
Du tager den anden, Ludwig.
- Har du undersøgt forbindelserne? -Ja.
Vær klar!
Giv slip på nummer et!
Giv slip, Karl!
Den kommer op!
Gå ned igen!
Gå ned!
Nej, gå væk! Frankenstein!
Gå væk!
Nej, lad være!
Nej, hold dig væk.
Gå væk! Lad være! Nej!
Nej, gå væk!
Lad være!
Hæv den kosmiske spreder.
Fjern sprederbælterne.
Hun lever! Lever!
Frankensteins brud.
Ven?
Gå væk. Gå væk!
Hun hade mig.
Ligesom de andre.
Pas på! Stangen!
Gå væk fra stangen!
Du sprænger os alle til atomer.
Henry!
Lås døren op! Henry!
Gå tilbage!
Nej, ikke medmindre du kommer!
Jamen det kan jeg ikke!
Jo. Gå.
Lev!
Gå.
Du bliver.
Vi tilhører de døde.
Min elskede. Min elskede.
SLUT
Danish