Mysteriet i Slack Bay.
- Nu räcker det. Jag drar hem. - Skärp dig, Ma Loute.
Du gnäller jämt. Vi är klara nu när tidvattnet kommer.
Nu går vi, era glin.
Pappa.
Hjälp mig.
Vilken lycka! Vilken lycka att varje år få återvända till den här kusten.
Och dessa landskap. Titta, musselsamlare.
Vad pittoreskt.
Rör på dig, Ma Loute.
Visst är det, Billie? André? Vilken extraordinär plats du valde...
för att bygga Typhonium.
Kärran stinker.
- Mamma, han spottade. - Vad håller ni på med?
Ma Loute, Clo-Clo!
Sluta upp med det där.
- Han försvann här. - Här?
- Härnere. - Här, här?
- Härnere. - Därnere?
- Folk försvinner bara inte. - Vi hittade hans glasögon här.
- En semesterfirare? - Exakt. En herre från Lille.
Låt oss ta en titt.
Jag kommer att ramla. Jag glider ner på rumpan.
Malfoy! Malfoy! Malfoy!
- Ni kunde ha gjort er illa. - Ingen fara.
- Så det var här? - Exakt, chefen.
- Flaggan markerar glasögonen. - Jag får ta mig en titt.
Förra veckan var det en annan semesterfirare. En fru från Roubaix.
Lille, Roubaix... Vi vill inte ha en epidemi.
En, två, tre, fyra... Det är nåt besynnerligt på gång.
- Mamma, jag är trött på att bära säckar. - Kan du sluta tjafsa!
- Varför får lilla Louis putta på? - För att han är mindre.
- Sluta! - Lägg av!
Sätt igång med musslorna.
Kom hit med dig.
- Ma Loute! - Skynda på nu.
Börja rensa nu.-Din bror har gått. Hjälp mig lasta av.
Kom hit.
Nu lugnar ni er!
Barnen!
Det är gyttjigt i viken.
Blåregn.
Nadège... Du sprider bara dammet.
- Dammet måste varsamt jagas bort. - Hur då?
Vilken dumbom. Gå och skala potatis istället.
Seså. I väg med dig.
Blåregn! Isabelle!
Isabelle! Blåregnet, blåregnet!
- Du bryter nacken av dig, Isabelle. - Nej, André. Blåregnet?
Det är jättelikt. Det är två meter.
Det är ett år sedan du såg det. Saker och ting växer.
Titta om husjungfrun har hittat potatisen.
Potatisen? Ja, självklart.
Älskling? Älskling?
Vad ska jag säga till henne om hon hittat dem?
- Be henne skala dem. - Jaha, skala dem. Skala potatisen.
Mitt misstag. Det var fel väg.
- Unga dam, har ni hittat potatisen? - Jag tvättar dem, herrn.
- Ursäkta? - Jag tvättar dem.
- Frun vill att ni skalar dem. - Jag skalar dem inte. Jag tvättar dem.
Jag förstår. Är det någon mening med det, om ni ska skala dem?
Man tvättar av dem, torkar dem och sen skalar man dem.
Vad händer sen? Man skär dem till pommes frites.
Sen lägger man dem i olja. Vad gör man sen, herrn?
Man äter dem. De blir så goda, herrn.
Jag ska säga det till frun.
Tvätta, torka, skala...
Skala, tvätta...
- Fall inte i, fröken. - Den Evige.
- Den Evige? - Jepp. Sjömännens beskyddare.
- Inte vår beskyddare? - Nej, nej, nej.
Han räddade folk i sjönöd.
- Cirka 100 stycken. - 100 stycken?
Han är färjekarl nu. Han korsar viken med sin son, Ma Loute.
- Det kostar bara 20 centimes. - Det var inte dyrt.
Lite ostadig på benen?
- Kan ni ta mig till andra sidan? - Ja, 20 centimes.
Varsågod.
Hjälp!
Hjälp oss!
Hjälp, vi kan inte simma.
Hjälp!
- Kom och hjälp oss. - Vad har hänt?
Vi sitter fast i dyn.
Vi är genomsura. Vanligtvis kommer vi lätt över här.
- Vi bor där. - Var bor du?
I ett musselskal?
Har katten tagit din tunga?
Är du från byn? Jag känner igen dig.
Du samlade musslor. Jag heter Billie. Det här mina kusiner, Blanche och Gaby.
Vad heter du?
Ma Loute!
Heter du Ma Loute?
- Ma Loute... - Han heter Ma Loute.
Jag gör det.
Som du vet är Isabelle svår att ha och göra med.
Isabelle! Isabelle, din bror är här.
Christian, vilken underbar överraskning. Huset är iskallt.
Nej, det är inte alls så farligt.
Jag bad dig vika ordentligt. Ett, två, tre.
Är... Är barnen här?
Ja, de tvättar sig i badrummet.
När vi anlände ramlade de ner i dyn i viken. De ödslar ingen tid.
Jag förstår.
- Bor du fortfarande i Calais? - Ja. Jag trivs där.
- Du ångrar inte att du flyttade dit? - Inte alls.
- Hur mår min farbror? - Pappa mår bra.
Din syster är mycket upptagen. Du kanske inte kan träffa henne i dag.
Det spelar ingen roll. Jag skulle bara hälsa. Jag bor i närheten.
Vi ses snart, Christian.
Det var trevligt att träffas.
Vi vet vad som ska göras, André, men vi gör det inte.
Vi vet vad som ska göras, men vi gör inte.
Han kommer.
Morbror.
- Hej, morbror. - Ah, Billie är pojke igen.
Har du smutsat ner klänningen, raring?
Morbror, morbror, morbror...
Nu räcker det! Försvinn, ungar.
Vilka busungar, Christian. De retas bara med dig.
Kom nu. Jag följer dig ut.
Stannar du inte? Kom och ät lunch på lördag.
Eller på söndag, efter processionen.
Nadège, vad håller du på med?
Märkligt att inga härifrån försvinner.
- Försvinnanden är ofta ett mysterium. - Va?
Chefen. Jag har hittat en båt som spolats upp på stranden.
Ett skeppsvrak? Låt oss se efter.
Jag måste stanna. Jag mår illa.
- Vilken hemsk syn. - Det är ett skeppsvrak, frun.
- Det är förfärligt. - En sjöman vet sitt öde.
- Det är en sjömans son som säger det. - Stygging.
Inte en själ. Alla är försvunna.
- Rapportera till Calais, Malfoy. - Exakt, chefen.
Jag har redan två... som försvunnit. Jag räknar inte in dem.
Jag jobbar på landbacken... inte i bräckt vatten.
- Är ni fortfarande här, frun? - Nej.
- Jo, det är ni? - Nej, nej.
- Har nån försvunnit? - Nej, då.
- Men jag hörde er... - Nej. Försvinn!
- Försvinn med er! - Hjälp!
- Våldtäkt! - Bort med er!
Ser du, Malfoy? Helt hysterisk.
- Vad är nu detta? - Är det inte fruns paraply?
Ingen aning. Jag ska se efter.
Malfoy, hjälp mig upp.
- En kvinna har tappat sitt paraply. - Jag känner igen det.
- Det var frun vi precis träffade. - Ingen aning.
- Det kanske blåste i väg. - Det är vindstilla.
Man tappar inte bort paraplyer så lätt.
- Ett mysterium. - Ja.
Lediga.
Fossing!
- Vill nån ha mer fossing? - Nej.
- Clo-Clo? - Nej.
Lilla Louis? Ma Loute?
Det finns massor kvar.
- Är ni säkra? - Ja.
- En liten tå? - Nej.
- Lite hjärna? - Nej.
- Ät mer så får ni leka sen. - Nej.
Vad gör du här?
Är du klar hos borgarna?
Har du tittat färdigt på mitt pissande?
Vill du att jag äter dig?
Gudomligt.
Fullständigt gudomligt.
Det är gudomligt.
En fågel!
- God dag. - Två underbara omeletter, tack.
Det är frapperande. Titta.
Sjömannen är beundransvärd. En inkarnation av äkta skönhet.
Omeletterna.
Himmelskt. Det är himmelskt.
Vilken total skönhet. Det är himmelskt.
Betrakta sjömannen. Vilken enkelhet...
Som en etsning.
Det är beviset för att en sjöman kan vara kvintessensen av skönhet.
Perfektion.
- Ett konstverk. - Mamma, pappa!
Bort därifrån! Bort från båten!
Hör på, barn! Nu räcker det!
Vad är det för sätt? Ser ni inte att mannen arbetar?
Ni har tappat förståndet.
- Vi är ledsna. - Vi visste inte.
Vi lekte bara.
De här människorna... de uppskattar inte era lekar.
De är inte som vi. Förstår ni?
Tala inte så där, Isabelle.
Gå och lek i viken.
Dina nerver.
Dina nerver!
- Är du klädd som en pojke? - Javisst.
Tack.
Vi går, Billie.
Åh, herregud. Landskapet är helt fantastiskt. Vad tycker du?
Det är klart att du ser det. Det säger folk.
Men jag vet inte om det är sant. Är det sant?
God dag, herrn!
Herrejösses!
Machin från polisen i Calais. En fiskare sa att en kvinna kom hit.
- Har ni hjälpt henne över? - Vi bär folk över varje dag.
- En fet dam med paraply? - Vi bär feta, smala, normala, långa...
- Vad heter ni? - Brufort.
- Brufort?-Och du, grabben? - Brufort.
- Var bor du? - I St Michel.
Ja, dåså.
- Kan man gå till fots? - Beror på tidvattnet. Vi har en båt.
Jag har redan ramlat i en gång.
Helt ärligt.
Det var första varningen.
Hallå! Du försöker inte med nåt.
- Jag måste torka mina fötter. - Det är bra, chefen.
Man kan bli förkyld av kalla fötter.
Det är därför folk har skor.
Vilket ställe.
Vilken observationspost.
Nej, inte dem... Vi måste ta vara på offentliga byggnader.
Det är sanningen.
Det betyder restaurering av världen. Det är...
Det är otroligt, förstått! Det är nummer ett.
Nummer två, Isabelle. Vi ska inte återställa dem heller.
Det är helt oacceptabelt.
För det tredje, vi ska låta dem gå under. Jag är upprörd.
Det är upprörande!
Herrn. Det är polisen.
Machin, kommissarie från Calais. Vilken utsikt. Ert hus är annorlunda.
Vilken stil är det?
Det är en villa i egyptisk stil. Ptolemaisk, kommissarien.
Byggt i marmor från Marquise.
- Det ser ut som cement. - Ja, absolut. Det är täckt i puts.
- Helt täckt i puts? - Ja.
- Typ, cement? - Ja, det stämmer.
- Det är mycket puts. - Ett fantastiskt jobb.
- Herr...? - André Van Pethegem från Tourcoing.
Tourcoing?
Ursäkta att vi trängde oss på.
Har ni sett nåt märkligt i viken?
- Ni har ju sån fin utsikt. - Ja, fin utsikt. Vi kan se.
Vi kan se. Det blir väldigt smått, som ni kan se.
Vad skulle jag ha sett?
- Folk som försvinner. - Har folk försvunnit i viken?
Två personer är försvunna... från Lille och Roubaix.
Plus en till. Ni såg ingen som försvann i går?
Jag sitter inte och tittar ut över viken hela dagarna.
- En fantastisk utsikt. - Man lägger inte märke till den.
Man har sett den så mycket att man inte längre lägger märke till den.
Märkligt att ni säger det, när ni bor på ett sånt här ställe.
Ser ni inte utsikten?
Mina barn! Mina barn gick ner till viken!
Gå bort.
- Där är de tillsammans med kusinen. - Javisst, herr Van Pettighem.
- En bra observationspost. - Vad kommissarien skrämde mig.
Se till att ta hand om er. Jag räknar med er.
På återseende.-Malfoy!
Hallå! Var fick du tag på det där?
- Ett ungt par vi hade ihjäl. - Varifrån?
- Lille. - De unga smakar så bra.
- Är det här St Michel? - Fiskarbyn.
- Det är inte mycket folk här. - De är ute till havs.
Hej, ungar! Kom hit.
Vad heter ni?
Har ni fått tunghäfta? Är det här Bruforts ställe?
Där? Där? Där?
Vet du var Bruforts bor?
Chefen... Brufort bor därborta.
Bor de där?
Kom in, era rackarungar.
Fru Brufort. Det är polisen. Vi vill träffa er make.
- Varför då? - Jag måste träffa honom igen.
- God dag. - God dag.
- Bor ni här? - Ja.
- Varför ljög era barn? - Mina barn ljuger aldrig.
- Säkert? - Absolut.
- Känner ni igen den här personen? - Nej. Jag känner inte igen henne.
Malfoy!
Jag bröt svanskotan. Tycker ni det var roligt?
De roades av det.
Billie! Kom, Billie! Kom och ge mamma en puss.
Vilken stygg, liten gosse.
Hur mår mina brorsbarn? Hur mår mina skönheter?
Kom.
Och hur mår min bror? Hur mår han och hans underbara Typhonium?
Hej, Aude.
Isabelle, du ser underbar ut.
Underbar.
Min gud, vad vackert. Herregud så vackert, André.
Vilken utsikt ni har här. Bille, har du sett nåt dylikt?
- Jag vänjer mig aldrig vid utsikten. - Ändå är du här varje år.
- Varje år. - Jaså, din otäcka man.
Tycker du jag är excalterad? Eller tycker du jag kommer för ofta?
Kommer jag för ofta? Säg nånting, Isabelle.
Titta, en häger.
Vilken skapelse. En häger.
- Ditt bagage? - Chauffören bär upp det.
Vilken villa. Vilken prakt.
Det räcker nu. Du gör mig illa.
Billie...
Billie!
Han har sånt temperament.
Låt honom sura, flickor.
Kan du ta mig över? Jag betalar i morgon.
Varför är du klädd som pojke?
- Du är väl ingen pojke? - Nej, jag är flicka, Ma Loute.
Jag är bara förklädd.
Följ med ut på havet.
Håll fatet, tack.
Han är så egensinnig. Vi ser honom inte mer i dag.
Han är en sån rar pojke. Han vet att vi äter halv ett.
Förutom att det är semester.
Håll i fatet, tack.
Tycker ni att han är en rar pojke?
Har du förlorat handlaget? Ni kanske borde tänkt på att döda djuret först.
Eller?
Det räcker nu. Man skrattar inte åt maten.
Jag skär upp den i köket. Följ med mig, Nadège.
Ta med herrns kniv.
Stackars André. Min lilla stackare.
Varför skars den inte upp i köket?
Du är ju så klumpig. Varför förnedrar du dig själv?
- Det spelar väl ingen roll, Aude? - Du får inte bli som pappa.
Vad snattrar ni om? Nadège, servera frun.
Utsökt.
Lite bönor, frun? Harricot vertes?
Nadège, servera herrn.
Inte skulle Billie vara utan mat så här länge?
Du sa ju det själv. Han kan vara väldigt egensinnig.
Ja, men inte så länge. Inte så länge, André.
Vi kanske borde anmäla hans försvinnande?
- Hans försvinnande? - Javisst. Billie är ju försvunnen.
- Jag ringer polisen på momangen. - Polisen? Varför det?
Tillbaka, frun. Det kan vara farligt.
- André. - Det är min syster, kommissarien.
Hennes son är försvunnen och kanske ute på havet.
- André! - Ja.
Livräddarna gör sitt bästa.
Ma Loute! Ma Loute!
Ma Loute!
Ma Loute! Ma Loute!
Ma Loute!
Förstår ni inte hur farligt det är på havet?
Vilken korkad idé i det här vädret.
Hur kunde ni bli så tossiga? Har vi inte tillräckligt med mat?
Havet är inte att leka med. Det kan svälja er.
Vad har ni att säga? Det är inte roligt. Se på mig.
Och ni, frun. Trösta inte era busgrabbar.
Jag ska berätta varför. De är tokiga som ger sig ut på öppet hav.
Det stormar ju. Det är vågor och allt.
Och vinden, och vågorna...
och familjen, barnen, polisen...
hästarna, sjömännen och alla andra.
Helt ärligt. Alla har gått ut. Vad är det för bra med det?
- Billie, min gosse. - Jag kommer.
Utan resultat sväller jag.
Jag sväller och sväller.
Hittat nåt?
Jag förstår inte vad du säger.
Jag förstår inget. Det är konservburkens fel.
Gå ner igen.
Där är Bruforts.
Sätt fart, Malfoy. Ett, två, ett, två.
Har ni fått tillbaka gårdagens båt?
Jag förstår varför ni kallas Den Evige. Ni har räddat många liv.
Ni är beundransvärd. Ni räddade er grabbs liv, och unge Peteghems.
Jag är tillbaka för att fler har försvunnit.
Ni kände inte igen damen på fotot... men jag såg er med paret.
Ni ska väl inte beskylla mig för folks försvinnande?
Ta det lugnt, herrn. Ni är vittne.
Jag forslar över dem, och sen ger de sig av.
- Det är allt. - Jag måste ändå få veta.
Det är mitt jobb.
Billie! Vad håller du på med?
Kan du inte ta det lugnt med det där?
Vilken bedårande fågel. Är det en koltrast? André!
För bövelen. Tösen är en pojke.
- Vadå? - Grabben, där. Han är en flicka.
Den flickan?
Han som räddades med unge Brufort. Det är Van Peteghems grabb.
- Han är en grabb, som är en flicka. - Det kanske är en karnevalsdräkt.
Han är som en pederast. En ung sån.
Min vackra Billie.
Han är grabb. Flickan är grabb. Förstår du?
För mig är det... som fågel eller fisk.
En flicka är flicka och en grabb är grabb.
Christian, min kusin! Här i Typhonium! Otroligt!
Vad säger du? Christian residerar här hela somrarna, varje år.
Ge din kusin en puss. Din busunge.
Christian! Jag blev så orolig. Hur mår du?
Kom och sätt er på terrassen. André och Aude käbblar redan.
- Huligan. - Lite överdrivet.
Ta en solstol. De är antika. Den väntar på dig.
Där fick du ditt straff. Huligan.
Aude. En liten wisseki?
- Det är en aperi... aperi... en aperitif. - Åh, André.
- En liten wisseki, Christian? - Ja, tack.
- André. - Visst ja. Det blir lemonad.
- Nej, "wisseki", André. - Nåväl.
En liten wisseki till Christian.
- Det är apertifdags. - Isabelle? Lite portvin?
- Lite grann bara. - Lite grann.
Sådär ja.
Till Isabelle. Och wisseki till mig.
Det är inte klokt. Det är aperi... aperi... aperitif.
Förlåt, ge mig den.
Vad underbart.
Här.
Nadège? Kanapéerna? Nadège!
Jag kommer, frun.
- Det är procession imorgon. - Visst, processionen.
Den skulle jag inte missa för hela världen. Inte för nånting.
- Varför, min kära? - Ja, varför, min kära?
Det kan ni inte gissa, eller hur?
Där är du ju, Nadège.
Nej, vi kan inte gissa.
Vem kom tillbaka med min Billie från det rytande havet?
Vem kom tillbaka med Billie från det rytande havet.
Den Evige, herr Brufort?
Tala inte medan du serverar, Nadège.
Det var inte herr Brufort som räddade Billie?
- Berätta, Aude. - Det här går inte att tolerera.
Det var...
Jungfru Maria, som vakade över Billie.
- Havets fru. Eller hur? - Naturligtvis.
Det blir en pilgrimsfärd imorgon till Jungfruns ära.
Se vem som är här.
Nadège, det var Jungfru Maria som räddade Billie.
Det är min Billie! Min Billie!
Nadège, nu ska vi gå till bords. Ropa på flickorna.
- Vem är den stora gossen? - Det är Ma Loute från i går.
Förtjusande. Ma... Ma...
- Ma Loute, frun. - Vill du bjuda din vän på middag?
- Vilken förtjusande idé. - Vi står i skuld till din far.
- Visst, herrn. - "Visst, herrn."
Vilket märkligt sätt att tala. En förtjusande accent.
Christian, får jag din arm.
Beundra Typhonium.
Vilken fasad, titta.
- Ska vi stanna länge? - Jepp.
- Den Evige. - Den Evige Brufort.
- Han forslar folk över viken. - Hans stora grabb är inte där.
Han strular runt med det där missfostret.
Van Peteghem är skruvade.
Väldigt skruvade.
- Där är en nudist. - I bara mässingen.
Vi flyttar oss, Malfoy. Vi är poliser, inte fluktare.
Backa, backa, vi är poliser.
- Det är en nudiststrand här. - Mer bisarra typer.
En nymfoman... en pederastunge... en nudist.
- Och de försvunna. Låt oss flukta lite. - Jepp.
- Det är vårt jobb. - Det är det. Jag är chef. Jag tittar.
Hon är försvunnen. Hon har försvunnit.
Hon är borta.
Malfoy!
Malfoy! Kom.
Dra upp mig.
Ser chefen det där? Hon har försvunnit i tomma intet.
Hennes knähund är här.
Låt bli, låt bli, låt bli...
Duke! Duke!
Det är märkligt.
- Folk har försvunnit... - Det är ett antal...
de senaste veckorna. Alla har försvunnit i viken, eller på stranden.
- Hur är det möjligt? - Folk försvinner. Helt naturligt.
Jag försvann i sanddynerna förra året. I tre timmar.
- Minns du det, André? - Visst, men du gick vilse.
Du villade bort dig själv. Det är skillnad.
Polisen är mycket orolig. Mycket orolig.
Alla kommer från Lille-Roubaix-Tourcoing.
Lille-Roubaix-Tourcoing? Det är ju skrämmande, André!
Det är skrämmande! Vi kommer väl från Tourcoing?
- Vi är från Tourcoing, André. - Du skrämmer oss, André.
- Inte när barnen är här. - Det är inget att vara rädd för.
Polisen är duktig.
De övervakar hela viken. De kommer ställa allt tillrätta.
Och vår unge vän här vakar över alla.
- Du skyddar oss, eller hur, Ma Loute? - Visst skyddar du oss, Ma Loute?
Nadège!
Vi kanske får avstå våra promenader i viken?
Polisen verkade inte vara så glad för det.
Han kom i går och verkade... Hur ska jag utrycka mig...
mycket involverad.
Han verkade mycket involverad. Det är ett mystiskt fall.
- Inga lik. - André.
Jag, själv...
Jag har intet att frukta av dessa försvinnanden.
Jag kan bevista viken utan problem.
Jag är från Calais.
Calais? Du är en av oss, kusin.
Du föddes i Tourcoing. Du är från Tourcoing. Förrädare.
Nej... Han har rätt. Självklart har han det.
Ingen från Calais har försvunnit. Varför oroa honom för hans promenader?
Självklart är det ingen fara, Christian.
Det är ingen fara, Christian. Ingen fara.
För mig och Billie gäller inga promenader innan annat meddelats.
Ni hörde, flickor. Du också Billie, med din vän, Molouis.
Din nya vän. Aldrig ensam. Aldrig.
Här kommer kycklingen.
Våra kära barn återvände till oss i alla fall. Försynen finns med i spelet.
De som räddas... och de andra.
De är välsignade barn, helt enkelt.
De räddades och nu är de välsignade...
eller de räddades för att de är välsignade.
- Snälla, André. - Det är samma sak. Predestinerat.
Jag bryr mig inte. Sluta krångla till allt som förbryllar dig.
Som pappa alltid sa.
Vi är Van Peteghems. Det blir som det blir.
Van Peteghems försvinner inte.
Inte jag, Christian...
Van Peteghem i sanddynerna.
Inte heller försvinner Billie Van Peteghem från Tourcoing till havs.
Min kusin, du har förstått mig helt.
Så kan det gå ibland.
Låt oss imorgon tacka havets heliga dam...
för att ha fört tillbaka Molouis och Billie till oss.
- Ma Loute. - Visst ja, Ma Loute.
- Vad betyder Ma Loute? - Dä heter ja.
"Dä heter ja".
Ma Loute...
Min lilla, Ma Loute.
I eftermiddag blir det strandsegling.
Kom igen!
Hoppa ur nu.
Bravo.
Pappa!
För bövelen, vem körde den här?
- Vem körde den? - Min man.
- Var är herr Van Peteghem? - Vet inte.
Var är ni?
Om ni ursäktar.
Hur märkligt det än låter, så finns det ingen kropp.
- Det är inte möjligt. - Jo, det är det.
Ytterligare ett försvinnande. Det är en serie försvinnanden.
En, två, tre, fyra, fem...
André! Visa dig!
Kom till oss!
Åh, mina barn... Det där var speciellt.
Vad i hela världen gör fartyget på stranden?
Åh, Machin. Machin.
Vad gör fartyget här?
Fartyget, Machin.
Herr Peteghem. Är ni inte försvunnen?
- Bor du här? - Ja, det är mitt ställe.
Fiskebyn i St Michel.
Följ med.
Ma Loute, vem är det?
- Hon är vacker. - Var kommer hon ifrån?
- Stick iväg. - Hur gammal är hon?
Stick! Stick, sa jag!
- Vem är hon? - Vad är det för liv?
- Det är dom. Säg till dom! - Ma Loute!
Det är Billie, mamma.
Stick, sa jag!
- Vad tittar du på? - På omgivningen där du bor.
Det är vackert.
Det är väl helt normalt.
Vad gör du?
Ma Loute!
Mina barn.
Lejonens rytande...
vargarnas ylande...
havsstormens vrede...
och när vågorna bryts. Det är delar av evigheten...
för storslagna för det mänskliga ögat.
När båten förliste viskade poeten till mig.
När jag såg räddarna med de två vilsna lammen.
I dessa bekymmersamma stunder när våra hjärtan skälver-
-inför evigheten.
Låt oss prisa Havets jungfru, som har skyddat sjömännen i hans båt.
Havets jungfru vakar över er som ett ljus.
Hon välsignar de sköra skeppen-
- och håller dem borta från vassa klippor-
-och leder dem mot de fiskrika djupen.
Jag inbjuder er att delta i bönen så att våra böner stiger ändå upp-
-till vår havsjungfru.
Fiska på! Låt hjärtmusslor och musslor fylla våra trålar. Amen.
God dag, herrn.
Frun.
Mamma...
Aude Van Peteghem.
André Van Peteghem.
- Hejsan. - Fru Van Peteghem.
- Gaby. - Blanche.
Vi vet vad som bör göras, men vi gör inte.
Min bror.
Min älskling.
Billie, vad är det här? Sluta med perversiteterna.
Välsignad är du bland kvinnor...
Jesus, frukten av mitt sköte.
Olycka har drabbat mig!
Nu släpper jag Jesusbarnet här.
Vi vet vad som bör göras, men vi gör inte!
Barnet är blodets frukt. Abslout ondska, André.
Ni, män! Jag avskyr er!
Jag avskyr er alla!
Att inte veta vem som är fadern, André! Du och dina depraverade handlingar.
- Eller min fars. - Aude, vi var ju fulla.
Var tyst, André! Du hittar ord som kan ursäkta allt beteende.
Du är djävulen.
Förstår du inte hur du och pappa sårade mig?
Men han var ju åtminstone full!
Varför bjuder ni med Billie varje sommar?
- För hans kusiners skull. - Sluta, André! Sluta!
Stackars barn. Mitt stackars barn.
Vem vet om jag eller pappa är hans far?
Spelar det nån roll vem av er det är?
Vad är du för man som kan vara så likgiltig till vad du gjort?
Stackars Billie.
Vad är det för ett monster vi har fött upp?
Du är inte klädd som en flicka längre.
Jag är en flicka som är utklädd till pojke.
- Kommissarien! - Ah, herr Van Pettighem.
Vi har kommit för att se hur ni mår-
-efter kraschen i strandyachten.
Vad älskvärt av er, inspektör Machin.
- Vi är mänskliga. - Upp med hakan!
Vi gick alla för att prisa Havsjungfrun.
- Hon som beskyddade Billie. - Er pojke?
Flicka eller pojke?
En ung dam hittade den här under processionen.
Det är herr Christian Van Peteghems.
Det är min kusins plånbok. Min svågers.
- Svåger eller kusin? - Både och. Jag är gift med hans syster.
- Är ni gift med er kusin? - Hon var kusin då.
Det låter märkligt.
Det är ganska vanligt bland de fina familjerna i norr.
Kusin, man, eller kvinna...
Samma sak?
Det skapar industriella nätverk.
Det känner vi inte till så bra. Min fru är inte industriell.
Det är den moderna världen. Det är kapitalism.
- Kapitalism? För bövelen. - Är herr Christian där, Nadège?
- Vem? - Min kusin, fruns bror.
Är fruns bror er kusin? Vilka knäppskallar.
- Nadége, vet hut! - Nej, herrn.
- Er bror har inte kommit tillbaka. - Helt otroligt.
Han gick ju före oss. Han borde varit här för länge sen.
- Han kan inte ha försvunnit. - Har Christian försvunnit?
Sluta, frun! Snälla!
Vi lägger fortfarande pussel. Lugna ner er!
Sluta räkna era kycklingar! Er kusin...
- Nej, han är min bror. - Bror eller kusin?
Herr Christian Van Pettygam är sannolikt inte försvunnen.
Sansa er lite.
Jag har kontroll över situationen, tillsammans med Malfoy, min högra hand.
Det kommer att gå bra. Fatta mod.
- Vill du ta mig över, Ma Loute? - Ja.
Har du pungkulor?
Är du en pojke? Du har lurat mig.
Här hittade man Christian Peteghems plånbok.
Tänk om han föll från klipporna?
- Tänk om han föll från klipporna? - Nej, herrn, det har vi kollat.
- Han kan inte bara ha försvunnit. - Ingen har fallit från klipporna.
Det är högt, så högt.
Var försiktig, frun.
Jösses!
Det är ett mirakel. Ett mirakel. Isabelle!
Det är ett mirakel, kommissarien. Herrejösses!
Vi är precis ovanför Jungfrun. Hon måste ha lyft henne.
Isabelle!
Förlåt mig.
Titta, färskt kött.
Försvinn, era rackarungar. Jag har ju sagt det förut.
Låt maten vara.
Vad i helvete!
Lägg av!
- Har du gjort dig illa? - Lugna dig.
Du bet mig.
Ma Loute?
Sluta upp med det där, barn!
- Vad är det som händer? - Blanche försökte gå före.
- Är inte Billie med er? - Nej.
- Har ni inte hört nåt från Christian? - Inget, nej.
Min Billie!
- Min Billie! - Mamma.
Min Billie.
- Kan ni hålla snattran! - Min Billie!
Min Billie!
Jag ska visa er.
Helt ärligt.
Tack, överste.
Det är ett knepigt fall.
- Jag sprider mannarna bland dynerna. - Visst.
Om ni inte hittar nåt är det ett mysterium.
I såna fall finns det inget vi kan göra.
- Jag flyger. - Jag skaffar ett rep.
Jag flyger, Malfoy. Jag flyger bort.
Malfoy!
Jag sväller. Jag sväller!
- Jag sväller för att jag inte hittar nåt. - Oroa dig inte.
Hjälp, Malfoy.
- Chefen tar fallet alltför hårt. - Det är därför jag sväller ut.
Kör på, Malfoy!
Lycka till, soldater.
Lycka till, soldater!
Leta ordentligt.
- Chefen, de är här. - Chefen, de lever.
Bra jobbat.
Folk försvinner. Det är helt naturligt,
Ett gardenparty.
Jag skulle vilja säga ett par ord-
- från djupet av mitt hjärta. Beundransvärt arbete ni utfört.
- Tack, herrn. - Jo, för ni...
var hela tiden mänsklig. Det påminner mig om Victor Hugo.
- Vi har alla fantastiska referenser. - "En mäktig kraft."
Det är vad ni är. "En mäktig kraft". Hugo skrev det.
- En liten kraft. - Ja, en liten kraft och en mäktig.
- Hur som helst så är ni beundransvärd. - Det var ett svårt fall, Van Pettergerm.
Och ni hanterade det genom att använda er intuition.
Ni har förändrat våra liv.
Det blev en lycklig "utsång".
Kommissarien säger att fallet fick en lycklig utgång.
En lycklig utsång.
Ursäkta mig? Vad sa ni?
- En lycklig utsång. - Ursäkta?
- En lycklig utsång. - En lycklig utgång.
En utgång, som tack vare er är full av harmoni.
- Och lycka. - Får jag utbringa en skål?
- Skål för soldaterna. - Det är självklart.
- De var beundransvärda. - Till översten.
- Till prästen! - Ja, och Jungfru Maria.
En underbar människa, prästen.
Skål!
- Skål! - Skål till er också!
Kommissarien!
Jag flyger!
Jag flyger över havet! Van Peteghem!
Malfoy, Malfoy!
- Chefen. - Ta tag i repet!
Hjälp!
Herr Van Peteghem! Ta tag i repet!
Kommissarie Machin! Kommissarien!
- Machin! - Fånga mig.
Kommissarie Machin!
- Malfoy, Malfoy! - Kommsisarien!
Ta tag i repet!
För bövelen, för bövelen!
- Är ni skadad? - För bövelen.
Machin! Machin! Min vän, Machin.
Machin.
Kom, Machin.
Machin!
Tack.