I 2040 FORVENTES ISEN PÅ ARKTIS AT VÆRE VÆK I SOMMERPERIODEN.
I DET NYE HAVOMRÅDE MELLEM GRØNLAND OG CANADA BLIVER DER ØGET SKIBSFART -
- OG TURISMEN VIL TILFØRE DEN GLOBALE ØKONOMI MILLIARDER.
FOR DE OVER 100.000 INUITTER, DER ER AFHÆNGIGE AF ISEN -
- UDGØR PIKIALASORSUAQ ET KRITISK OMRÅDE I UDVIKLINGEN.
DA DEN GLOBALE EFTERSPØRGSEL PÅ RESSOURCER STIGER EKSPONENTIELT -
- ER FREMTIDEN FOR REGIONEN ALT ANDET END SIKKER.
I det østlige Arktis har der kun været lidt kontakt mellem eskimoer og hvide.
Eskimoen er stadig jæger og fanger -
- skønt han bruger den hvide mands værktøjer og våben.
Men med den nye tiltag, som flyvarslingssystemet -
- står eskimoerne over for foruroligende forandringer.
Den nye bys beliggenhed er nær en masse rent, friskt vand -
- ned mod en glimrende landingsstrand.
Men først og fremmest værdsætter eskimoerne med deres havkultur den.
Herfra kan de se ud over havet.
Hvordan hjælper vi eskimoerne med at se trygt på fremtiden?
Hvordan har han det med sit foranderlige liv? Vi spørger.
Vil du helst jage eller arbejde på basen?
- Jeg tror, jeg helst vil jage. - Er det bedre at jage?
- Kan du tit kunne jage nu? - Nej.
Ikke meget. Hvad med dig, Jacobie? Hvad foretrækker du?
Jeg vil helst jage.
Ligesom de andre vil Davide helst jage og skaffe pels.
Ligesom de andre vidste han ikke hvorfor.
Vi kan se fordelene, men eskimoerne tænker endnu ikke som os.
De betragter livet som jæger, det gamle liv, med nostalgi.
Men de har en ubevidst følelse af tryghed ved det nye.
Den basale forandring er begyndt.
JÆGEREN INIARTOQ
GRØNLAND
Isbjørn og sæl.
Det er isbjørn, det er sæl.
Åh, det er min onkels.
De passer fint.
Da jeg var lille, så jeg altid jægerne tage på jagt.
Jeg forestillede mig altid, hvad de lavede derude.
Hvordan det var at se det, de havde set.
Jeg er bare glad for, at jeg blev født her.
Kom så, kom så!
Hvis jeg var amerikaner, arbejdede jeg måske nu -
- og var stresset.
Hvordan kan jeg være det?
Se naturen.
Jeg behøver ikke at gå med et ur, når jeg er på jagt.
Der er kun mig. Og mine hunde.
Jeg lever bare.
Jeg har boet sammen med jægerne i et par år nu.
Min onkel har oplært mig.
Han er en af de store jægere.
Jeg kalder dem de store jægere.
De jægere, der ...
... kender isen.
Og vejret.
Dem, der har jaget hele livet.
Det er det liv, jeg vil leve.
Jeg er ikke opvokset til at skulle være jæger.
QUINAAQ
Da jeg var otte år, flyttede vi til Nuuk.
I 1990 flyttede vi til Danmark.
Da jeg var i Danmark og i Nuuk, havde jeg altid hjemve.
Min mor ...
Jeg gik i skole sydpå, da hun blev dræbt.
Så jeg kunne ikke gå i skole mere.
Jeg prøvede, men jeg kunne ikke koncentrere mig, så jeg tog tilbage.
Jeg fik arbejde her og arbejdede i et par år.
Så skulle en af mine onkler rejse og han havde to hunde -
- og han spurgte mig, om jeg ville have dem.
Jeg sagde bare ja, jeg overvejede ikke at blive jæger, men ...
Hunnen skulle have små hvalpe.
Før jeg vidste af det havde jeg syv hunde.
Så tænkte jeg, at jeg måtte prøve det, før det var for sent.
Lyden spredes mere, og slæden larmer for meget.
Så han går et langt stykke. Så sælen ikke vågner.
Så får han nemmere ved at fange den.
Vi parterer den på den måde -
- som er blevet overleveret fra jæger til jæger i generationer.
Alle jægerne får et stykke af sælen.
Det afhænger af hvor mange jægere, der jager sammen.
Der er visse regler.
Traditionen har fundet sted i mange, mange år.
Vi dræber ikke dyr bare for at dræbe, vi spiser dem.
Vi bruger deres skind.
Uden dyr kan vi ikke overleve.
Vi er ikke hævet over naturen.
Vi er ikke hævet over dyrene.
OMRÅDET PIKIALASORSUAQ GRÆNSER OP TIL ALEQS JAGTOMRÅDE -
- OG HER FINDES MASSER AF ARKTISKE HAVDYR
Pikialasorsuaq er et enormt område -
- der er rigt på alle mulige slags dyr.
Det er et område, dyr og fugle tager til for at få unger.
Sælerne, hvidhvalerne, narhvalerne, isbjørnene, fiskene.
Det er et af de områder med størst biodiversitet på Arktis.
Isbjørnene jager sælerne, sælerne spiser fiskene.
Det hele er en naturlig cyklus.
Vi må beskytte det miljø, vi er afhængige af ...
... og beskytte det område, der er så sårbart overfor verden.
Han kigger på mig, den stodder.
THEO IKUMMAQ ARKTISK GUIDE, IGLOOLIK, CANADA
Isen, der er dannet i vinter, gør dette muligt.
Han ser os ikke som føde.
Derimod blev jeg for fire år siden slæbt rundt af en af dem -
- der forsøgte at dræbe mig.
Vi er ikke højere oppe end isbjørnen.
Isbjørnen er øverst i fødekæden. Vi befinder os det samme sted.
Eftersom havisen formindskes -
- påvirkes hele fødekæden hele vejen op til toppen.
Vi regulerede selv dyrebestandene -
- før denne del af verden blev påvirket af Europa.
Og hvis verden passede på miljøet -
- som de fleste oprindelige kulturer har gjort ...
... ville verden være langt bedre stillet.
UNGDOMMEN SURUSIQ-INUUSUTTUT
Inuitterne i dag, de unge inuitter -
- klarer sig ikke så godt som de gamle inuitter i dette barske miljø.
Af og til siger jeg ...
... at jeg blev født i en forkert tid.
- Du skal altid se dig omkring. - Ja.
Du skal ikke kun se ned. Altid se dig omkring.
Mine forældres generation var nomader.
Men min generation havde ikke den oplevelse.
Wow!
Det er, hvad der sker, når man kommer til denne top.
Du har forbindelse.
Vi er et biprodukt af kolonisering.
Når jeg hører om, hvordan livet var -
- før der kom fremmede til vores hjemland ...
Jeg har hørt, at uanset om en familie eller flere familier var samlet -
- havde hver eneste person i lejren roller og ansvarsområder.
Derfor havde de et formål.
Det er en meget smuk måde at betragte et fællesskab på.
Det er så vigtigt at huske på i dag, uanset om vi bor i de lejre eller ej -
- at hver eneste af os betyder noget.
Hver eneste af os har et formål.
Men jeg er meget langt fra den virkelighed.
Og det er jeg knust over.
Det er min drøm som ung inuit.
Det er en drøm for mange unge inuitter.
At generhverve det jeg mistede ved ikke at vokse op i mit hjemland.
Mine første minder fra at være i landet stammer fra min mors amauti .
Da var jeg i mit naturlige miljø som inuit.
Jeg blev født i Iqaluit.
Men vi flyttede til det sydlige Canada, da jeg var helt lille.
Og jeg flyttede til Ottawa -
- som en, der talte inuktitut godt og flydende.
Det kan jeg ikke sige, at jeg kan nu, for det kan jeg ikke.
Det er vildt, at jeg taler engelsk bedre end mit eget sprog -
- mit modersmål.
Da jeg flyttede hjem igen ...
... da kunne jeg begynde at udfylde den tomhed.
Ud af de 65.000 inuitter i Canada og de 165.000 inuitter i verden -
- er der flest unge inuitter.
Over 50 procent af vores befolkning er under 24 år gamle.
Vi vokser meget hurtigt.
Jeg siger altid, det skyldes, vi er gode til at elske.
Vi går ingen steder.
Det bliver os, der bor her i de næste 100, 200 eller 300 år -
- eller mere end 1.000 år, for vi har boet her i tusindvis af år.
I ÅRHUNDREDER VAR INUITTER I CANADA OG GRØNLAND FORBUNDET VIA ISEN
DE REJSTE MED HUNDESLÆDE OG HAVDE SAMME HISTORIE OG KULTUR
Vi er ret afgrænset fra den første, tætte relation.
På et tidspunkt var der ingen grænse.
De rejste frem og tilbage, frem og tilbage.
Canadierne kom en vej fra, grønlænderne en anden vej fra.
Sådan var forholdet mellem Grønland og Canada.
Når de fortæller historier om generationerne før dem -
- hvordan de levede, er det helt anderledes.
Hvis man læser de opdagelsesrejsendes bøger -
- undrede de sig over, hvor lykkelige inuitterne var. I en verden -
- hvor vi andre ville tænke: "Vi dør."
Folk siger altid: "Sikke et frygteligt sted at bo -
- så øde og afskåret."
Men jeg tror, at de elskede det.
De stortrivedes i det miljø.
De var meget uafhængige, meget vidende og meget dygtige.
Jagten minder om det.
Hvalrosser, remmesæler, ringsæler, narhvaler, hvidhvaler -
- og rensdyr. Og fisk.
Alt minder om hinanden, så det stammer fra et folk.
Så relationen var ret tæt på den måde.
Nu dannes isen ikke mere.
Vores herkomst er splittet.
Den rige kultur, vi kunne have delt, er adskilt.
Der kommer stadig flere hvide mænd til Arktis.
De bygger landingspladser og udvinder mineraler fra den frosne jord -
- og bemander radaranlæg og luftbaser, der er spredt ud.
Anna Kuluks bror arbejder som tømrer.
Og hans børn går i en moderne skole.
Her lærer de om verden udenfor -
- som eskimoerne kendte så lidt til indtil for nogle få år siden.
Der er kun få eskimoer på Arktis nu, der ikke har kontakt til de hvide.
De tilpasser sig hans tøj, tale og manerer hurtigt.
Vores livsstil har afgjort lidt et sammenbrud.
Og nu er det vores ansvar som unge -
- at genoplive det forhold vi har til vores kultur -
- sprog, traditioner og miljø.
Min drøm er, at vi når det samme niveau af selvbestemmelse -
- som vi havde dagen før, der kom en fremmed til vores hjemland.
Vi kontakter dig via radioen.
Hav en god dag.
I dag arbejder jeg i Piruvik centeret -
- for at skabe flere muligheder for unge inuitter -
- så de kan lære vores sprog og vores traditioner.
Unge inuitter vil gerne lære mere, fordi vi så forstår, hvem vi er -
- og kender vores forfædres styrke, så vi også kan være stærke.
Vi har så meget respekt for vores ældre -
- fordi de er vores vidensbank, de guider os.
Jeg har lærere i nærheden, der konstant lærer mig om min kultur.
LEENACHEF FOR PIRUVIK CENTERET
Jeg kalder hende min anaana, mor,
hun kalder mig sin ataneq, eksistens.
Hun lever godt op til det navn.
Hun er en af mine lærere.
Og jeg har lært så meget af hende.
Jeg varmer noget sne.
Det smelter ikke der, de skal være her.
- Jeg gør det om lidt. - Okay.
Jeg kan forestille mig, men aldrig forstå -
- hvordan det var for min bedstefars generation.
Når folk taler om kolonisering -
- siger de: "Det skete for 100 år siden."
Men her i hjemlandet skete det for mine bedsteforældre.
- Også for mig. - Ja.
Min generation er den første -
- der blev taget fuldstændig bort fra sit hjem.
Jeg tror ikke, at vi kan undervurdere -
- hvor enorm en indflydelse forskellige politikker har haft -
- for folkene på Arktis.
I 1950'erne var regeringen meget bekymret over suveræniteten på Arktis.
BESÆT SÅ MEGET SOM MULIGT MOD NORD
KONTROL MED ESKIMOERNE
I 1920'ERNE UDELUKKEDE CANADAS OG DANMARKS REGERING -
- INUITTER FRA DERES NOMADELIVSSTIL OG CENTRALISEREDE DEM.
Igloolik, 1930
Hall beach, 1959
Thule, 1950
Regeringerne sagde: "Nu bor I her." De havde intet valg.
De valgte ikke selv at leve i disse lokalsamfund.
Min familie blev flyttet fra Quebec til det nordlige Arktis -
- i 1953.
Det var cirka 2.000 kilometer væk.
Forskellen på Quebec og det nordlige Arktis var stor. Det var mere barskt.
Vi fik at vide, at det var til vores eget bedste -
- men det troede vi ikke rigtigt på.
Jeg husker, at jeg blev behandlet ikke som et menneske -
- men noget, der var mindre værd.
Jeg husker de løgne, de fortalte.
Jeg bliver meget følelsesladet -
- når jeg beretter om den oplevelse.
EFTER TVANGSFLYTNINGEN AF INUITFAMILIERNE -
- FJERNEDE DEN CANADISKE OG DEN DANSKE REGERING DERES BØRN UDEN FORKLARING -
- OG OPSTARTEDE DEM I SKOLER FOR AT GØRE DEM MERE "CIVILISEREDE."
De fik håret klippet og måtte ikke tale deres eget sprog.
De prøvede at gøre dem til hvide mennesker.
Det var bare forkert.
Jeg blev fjernet fra min mors arme af en præst -
- og sendt på skole i syv år.
Eleverne blev mishandlet.
Fysisk, mentalt og af og til seksuelt.
På mange måder var det et socialt eksperiment, der gik frygtelig galt.
Og nu lever vi med det.
IMENS INUITTERNE OPLEVEDE KOLONISERING OG GENHUSNING -
- DALEDE MÆNGDEN AF HAVIS KONSTANT OMKRING DEM.
DET NYE HAV SKABER NYE MULIGHEDER FOR FREMMEDE.
OLIE- OG GAS FOREKOMSTER, SKIBSRUTER OG TURISME ÆNDRER ARKTIS' UDFORMNING.
Med store forandringer følger store muligheder.
Da havisen aftager, opstår der stor interesse i skibsfart.
Korea er meget interesseret i skibsruterne ved Arktis.
Mulighederne for virksomhedsudvikling på Arktis er forbedret.
Hvis der åbner en kortere rute, vil vi vide det.
Kortere sejletider betyder, at varer når hurtigere frem.
Det er alt sammen en fordel for nationer, der investerer i det.
Man vil se flere kinesiske isbrydere, måske kinesiske ubåde ved Arktis.
Russerne og kineserne har de mest ambitiøse visioner for Arktis.
Hvis de vil udvikle Arktis, fokuserer de deres ressourcer og gør det.
Det er næsten som en Kool-Aid.
Jeg kan godt se lidt kluntet ud af og til.
Det bliver et problem, hvis jeg skal være jæger.
For som jæger skal man kunne stå stille.
Og være stille på havisen.
Man skal være meget dygtig med sine hænder.
Det begyndte med min finger.
Først var det kun min finger, dernæst mit ben.
Musklen spændes og giver slip hele tiden.
Jeg har været ved lægen for at få en diagnose.
De ved det ikke, så jeg skal måske til en neurolog -
- for helt at forstå, hvad det er.
Det bliver et problem, hvis det forværres.
Måske bliver det bedre.
Jeg skal have en mening med livet. Jeg skal lave noget.
Prøv at lytte til den smældende lyd.
Jeg kan se, at isen er som en bølge, den bevæger sig sådan.
Hvis de bliver for store, brydes isen.
Og så knækker isen bare.
I de senere år er det blevet meget svært at være jæger.
De gamle jagtmarker, hvor de gik på jagt ...
... dem kan vi ikke nå frem til længere.
De er bare fortid nu.
Jeg tror stadig, at der vil være is, mens jeg lever.
Men ...
... alt forandrer sig.
Inuitterne fra Grønland og Canada -
- er så afhængige af dyrene, der kommer fra Pikialasorsuaq-området.
Leveomkostningerne og madpriserne i nord er så høje -
- at folkene i lokalsamfundene konstant må supplere -
- deres måltider dagligt med det, de jager.
12 dollars for en karton juice. Det er dagligdagen i Nunavut -
- en canadisk rapport siger -
- og mere end en fjerdedel af folkene, der bor i området -
- ikke har råd til mad og slet ikke næringsholdig mad.
Men madeksperter siger, at situationen er langt værre -
- og påvirker næsten halvdelen af folkene i Nunavut.
Dette er Nunavuts lokale fødevareforretning her i Iqaluit.
Den er meget vigtig, fordi jeg her kan få lokale råvarer -
- som vi inuitter foretrækker at spise fremfor importeret mad sydfra.
Gid, der var flere muligheder som denne i vores lokalbutikker -
- for vi kan skaffe så dejlig mad.
Og jeg ved, at mange vil være fultidsjægere eller fiskere.
I dag leder jeg efter noget arktisk fjeldørred, det er min livret.
Jeg har hørt, at fordi Arktis opvarmes -
- får vores fjeldørred, der normalt er så rød -
- nu denne farve på grund af det, de spiser nu.
Flere af de små, hvide fisk.
Ja!
Sådan skal det se ud. Se engang.
- De ser meget sundere ud. Ja.
Hvis vi intet gør, ligesom vi plejer, og bare lader stå til ...
Mister vi nogle arter, det er helt sikkert.
Vi vil se, at vandringsmønstrene ændres meget dramatisk.
Det bliver et helt andet sted. Det bliver ukendeligt.
Alle jægerne ... nogle af dem siger, at dyrene er forurenet.
I deres fedtlag er der råd, der ikke skulle være der.
Det er noget foruroligende.
Af og til har jeg ikke lyst til at spise kødet, men det skal jeg.
Og det skal vores hunde også.
Det er sådan, vi lever. Vi spiser det, vi jager.
Før jeg blev jæger ...
... var jeg bestyrer af baren.
For nogle måneder siden spurgte ejeren mig, om jeg kunne hjælpe.
Så det gjorde jeg.
Jeg kan ikke sige, hvad jeg laver om ti år.
Vores kultur har forandret sig så hurtigt.
Det er måske en af grundene -
- til at vi bliver fortabte her i vores liv nu.
Vi bliver forvirrede.
Jeg har nogle venner, der ...
... der har begået selvmord her.
Jeg kender tre eller fire.
Det er bare mig. Der stod mig meget nær.
Jeg ved ikke, om det bliver bedre.
Men ...
Alt forandrer sig her i livet, så ...
Engang blev området kaldt Skaberens ufuldstændige verden -
- og Arktis bevæger sig først nu ind i det 20. århundrede.
Olie- og minefolkene har blot fundet en mulighed og en udfordring her.
De har kun gjort store fund få gange.
Men som mændene, der var her før dem, som Frobisher, Hudson og Peary -
- har de hjulpet med at åbne landet op.
Prisen, de søger, er stor, men prisen, vi må betale, kan være større.
Tidligere kunne vi gøre som det passede os på Arktis.
Nogle virksomheder fik 1,10 dollars retur for hver dollar, de investerede.
Og de gik bare amok.
De ødelagde store dele af Arktis.
I DAG
Og nu ved resten af verden pludselig -
- at det er det sidste grænseområde, vi kan udnytte til forskellige ting.
En fjerdedel af verdens uopdagede olie- og gasreserver findes på Arktis.
Resten af verden mangler virkelig de ressourcer, og de er uudnyttede.
Der kommer nye aktorer fra Saudi-Arabien -
- og muligvis fra Indien, der vil søge efter de ressourcer.
Antallet af militæroperationer øges på Arktis.
Der er mere havneinfrastruktur, mere mineudvinding.
De forskellige stater arbejder hurtigt på at finde den bedste tilgang.
Fremtidens økonomier er afhængige af, hvad der sker på Arktis.
Så det store spørgsmål er, om det bliver Det Vilde Vesten -
- hvor vi bare lader alle gøre, som de vil?
Det, der sker på land, påvirker det, der sker i havet.
Det, der sker i havet, påvirker det, der sker på land.
Det hele hænger meget nøje sammen.
Vi prøver egentlig bare at få det tilbage, som vi har mistet.
At sikre at livet på Arktis, som det altid har været, lever videre.
Præcis som det bør gøre.
NUUK, GRØNLAND
Jeg har været her i fem dage nu.
Jeg har været ved lægen for at finde ud af, hvad jeg fejler.
Hvis de kan kurere det, kan jeg jage videre.
- Er det værre, når du er stresset? - Ja, det er det.
Der er nok ingen forskel, men når jeg bliver fuld nok ...
- ... så tænker jeg ikke på det. - Okay.
Jeg venter stadig på svaret.
Jeg håber, at de kan gøre noget ved det.
Hvis det bliver værre, må jeg overveje alternativer til at jage.
Jeg kan blive en fulderik. Nej, det er min spøg!
Det er noget, man ikke kan styre.
Hvis man ikke kan ændre det, så er det sådan.
Men kan man ændre det, må man gøre noget ved det.
MODSTAND
KONFERENCE
Vores ledere begyndte at mobilisere i 1960'erne og 1970'erne -
- i forhold til at kæmpe for vores rettigheder.
Vi fejlrepræsenteres i territorialrådet.
Og vores organisation ...
Hvis den er regional, forstår vi, hvad der sker i lokalsamfundene.
Vores gæst er leder af de canadiske inuitters broderskab.
Byd velkommen til John Amagoalik.
Hvad er det, de ønsker?
Det er et bredt spørgsmål, men hvad ønsker de? Er det penge?
De ønsker, at det, der er tilbage af det, der var før ...
Før Columbus, Martin Frobisher og de folk kom ...
Vi vil beskytte mest muligt af det, vi har tilbage.
I de senere år har folk troet, at vi vil have penge og tjenester.
Men det oprindelige mål var enkelt: At sikre vort folks overlevelse.
I har fejlet, det har vi ikke.
I erkender ikke -
- at indfødte har ret til selvstyre, demokratisk og menneskeligt.
I har selvstyre. I vælger jeres parlamentsmedlemmer.
I vælger jeres provinsregeringer.
De ressourcer, I udvinder i jeres områder, gavner jer.
I Arktis har vi ikke ret til at nyde godt af ressourceudvinding -
- fra vores landområder, fra vores ressourcer.
I aften er der enighed om det første lovtillæg til den ny forfatning.
Det sker efter en konference om indfødtes rettigheder.
Lovtillægget lover ikke handling, men mere snak.
De indfødte ledere har nu en garanti for -
- at de vil få et møde med regeringsledere igen.
En ja-stemme, der for evigt vil ændre kortet over Canada.
Inuitterne har accepteret landkrav, Ottowa inddeler Northwest Territories.
Til sidst stemte 60 procent for. Inuitternes ledere fejrede.
I aften opstod der et nyt territorium. Nunavut blev realiseret ved midnat.
Og siden da har der været fejringer og ceremonier.
Det er 2,2 millioner kvadratkilometer, dobbelt så stort som Ontario.
Den gamle inuitlampe, kudlik, symboliserer inuitternes overlevelse.
Inuitterne siger, at landaftalen og dannelsen af Nunavut -
- vil sikre deres kultur på sigt.
Det tog 25 år at opnå en aftale om landjord med regeringen -
- en aftale, der resulterede i området.
Det er umiddelbart lang tid, men når ens folk støtter en, er det nemmere.
Men før politiske taler og præsentationer af lovforslag -
- afholdes et øjebliks stilhed for dem, der ikke nåede at opleve det.
For 20 år siden havde vi blandede følelser.
Vi var glade for, at det lykkedes -
- at danne et territorium og få afgjort vores krav på jorden.
Den anden halvdel af følelserne handlede om usikkerhed.
Vi er meget bekymrede over, at det internationale samfund -
- tilsyneladende har glemt os igen.
Kampen om at få kontrol med Arktis foregår lige nu.
Vi står over for internationale kræfter -
- der tilsyneladende vil gentage -
- den holdning, de havde til kolonisering i fortiden.
Resten af verden kigger i vores retning.
Men har de talt med os om det?
Har de talt med jægerne, der forstår, hvad det gør ved dyrenes vandringer?
For vi har den viden.
Vi vil beskytte det, vi har tilbage.
Der er enormt meget på spil for os.
Alt det, vi oplever i dag, er symptomer på vores historie.
Mange inuitter bor i overfyldte hjem.
Mange inuitter mangler ordentlig ernæring.
Vi har en af verdens højeste selvmordsrater.
Vores sprog og vores kultur og vores livsstil -
- er tæt knyttet til vores landjord, vores vand og vores is.
Alle disse ting udgør et samlet hele af mig som menneske.
Så jeg er ikke bedre end mit land.
Hvad skal vi give vores børn at spise -
- hvis vi ikke kan jage de dyr, vi har været afhængige af i tusinder af år?
Vil min kommende mand falde igennem isen?
Vores rettigheder og beskyttelsen af naturen hænger sammen.
I 2016 BLEV TRE KOMMISSIONSMEDLEMMER SAT TIL AT UNDERSØGE PIKAILASORSUAQS FREMTID
De tre kommissionsmedlemmer rejste til Grisefjorden -
- Resolute Bay, Pond Inlet, Clyde River, Siorapaluk, Kullorsuaq -
- og andre steder i Nordgrønland og mødtes med jægerne.
Det vigtige er, at jægerne og fiskerne deltager i researchen.
Vi får sikkert flere problemer med flere krydstogtskibe.
Jeg tror, at narhvalen vender tilbage til den polynja.
Isbjørne kommer oftere i lokalsamfundene nu.
... fik trikin fra inficeret fedt.
Tal om, hvad I oplever hos hinanden.
Deres bekymringer er blivende. Begge sider.
Skibsfarten, det kommercielle, fiskeriet, turismen -
- olie- og gasudvinding.
Og europæere, der ønsker en let adgang til den anden side af verden.
Man anbefalede, at inuitter skulle lede og supervisere -
- og et system, hvor inuitter havde bestemmelsesret.
Og nemmere rejsemuligheder mellem Canada og Grønland.
Der er meget tætte relationer. Familiebånd.
Folk i det nordlige Grønland, Thule, Siorapaluk -
- gik før på jagt på Elmere Island.
Som var det en del af deres land for år tilbage.
Da jeg mødte og talte med folk i Siorapaluk og Thule -
- opdagede jeg, at jeg havde familiebånd der, og det var skønt.
Deres ansigter lyste op, når de talte om Pond Inlet og Grisefjorden -
- og om alt muligt fra Arctic Bay.
Og man kan mærke længslen -
- efter at se dem igen og ...
Undskyld.
Jeg troede ikke, at det ville ske, undskyld.
Jeg kunne mærke deres behov for at få forbindelse igen.
Deres længsel efter at være sammen med deres venner og familie igen.
Og at kunne gøre det nemt.
Verden udenfor må lytte og forstå, hvad vi har været -
- og hvor vi gerne vil hen.
Vi er dem, der opnår mest, hvis det lykkes.
Og vi er dem, der taber mest, hvis der sker en katastrofe.
De folk, vi lærer fra ...
... kan ikke lære os de ting, de lærte, på grund af isen.
Den er for uforudsigelig nu.
Livet her er barskt. Det er hårdt.
Man ved aldrig, hvad der sker her.
Så man kan ikke planlægge ret langt fremad.
De fandt ud af, at jeg har parkinson sygdom.
Jeg kan ikke styre det, der sker med mig.
Jeg kan kun tage den medicin, de gav mig.
Hvis jeg ikke kan fortsætte som jæger, gør jeg selvfølgelig ikke det.
Så må jeg stoppe med det.
Jeg har altid støttet mig til min kultur.
Den har båret mig igennem mine hårdeste perioder.
Jeg var i et forhold, hvor jeg blev mishandlet i en stor del af mit liv.
Og nu er jeg klar over, at i den proces -
- med kontrol, manipulation og mishandling på alle niveauer -
- mister man sig selv.
Men begynder at ...
... opgive dele af den, man er -
- for at tilpasse sig en andens normer og forventninger.
Og så sidder man fast i en spiral.
Og på et tidspunkt vågner man op, eller også gør man ikke.
Efter jeg undslap det forhold -
- sov jeg i meget lang tid.
I cirka en måned, faktisk.
Og ...
Jeg har ikke fortalt det før, men jeg begyndte at drømme om mine forfædre.
Jeg begyndte at drømme om mit fædreland.
Det var sikkert fra tiden før koloniseringen, det lignede det.
Og ...
... det gav mig følelsen af at kunne smile igen.
Og det mindede mig om, at jeg stadig er her -
- fordi min kultur gjorde det muligt.
Og jeg har stadig et formål.
Og jeg måtte vågne op. Så det gjorde jeg.
Mine forfædre besøgte mig i min drøm -
- for at vise mig, at vi har været her før, og vi kommer her igen.
2018 INUITISK POLARKONFERENCE
- Godmorgen. - Godmorgen, de damer.
Okay, hvad?
40 ÅR EFTER DET FØRSTE INUITISKE POLARMØDE
DISKUTERER INUITTER FRA ARKTIS PIKIALASORSUAQS FREMTID
Pikialasorsuaq kommissionens mandat -
- omhandler, at inuitter i Nunavut og Grønland sammen -
- får kontrol over et område -
- der er delt i to af delstatsgrænser.
Det er et spørgsmål om overlevelse. Fysisk, kulturelt og mentalt.
Vi levede her, før staterne eksisterede.
Og konflikten omkring, om området tilhører Canada eller Danmark -
- synes jeg, at vi inuitter skal afgøre.
Det tilhører os alligevel. Vi har ikke brug for en statskommission.
DELEGATIONEN VEDTOG ENSTEMMIGT ANBEFALINGEN FOR PIKIALASORSUAQ -
- ET AFGØRENDE SKRIDT I AT FÅ STØTTE FRA REGERINGEN.
Alle, der stemmer for?
Jeg er så stolt over -
- hvor langt vi er kommet i løbet af blot tre generationer.
Og over de muligheder, der er i fremtiden.
Vi vil ikke fortsætte med at være ofre.
Vi rejser ikke vores hænder og vifter med det hvide flag.
Det gør vi ikke mere.
David er min nevø.
Han elsker at høre historierne om at gå på jagt.
Han prøver at efterligne sin bedstefar.
Skønt han er syv år ...
... kører han allerede ud med fire hunde.
På sin egen lille slæde.
Skønt David ikke ved -
- at min onkel holder øje med ham på afstand.
Så der ikke sker ham noget.
Af og til bliver han våd eller mister hundene.
Men sådan er det.
Jeg ved ikke, om David bliver en jæger. Det er helt op til ham.
Kulturen forandres. Men jeg tror, at det bliver bedre.
Vi hilser solens tilbagekomst velkommen.
Vi fejrer faktisk, at solen vender tilbage.
Solen har været borte siden sidst i november.
Og den dukker op igen i midten af januar.
Nu har vi dagslys til at komme omkring.
Den gør, som den altid har gjort.
Fortsættelsen af livet, som vi kender det.
Jeg hørte, at min bedstemor var gravid med en af mine tanter.
Og havisen var ved at smelte.
Så hun fødte, tog barnet til sig og fortsatte -
- for der var ikke andre muligheder dengang.
Så når jeg føler, at verden styrter sammen, tænker jeg på det som havis.
Og jeg tænker på, at mine forfædre navigerede i den smeltende havis.
Jeg kan klare alt -
- på grund af det, jeg har lært af deres overlevelse.
I 2019 -
- SAMARBEJDER INUITTER STADIG OM BESKYTTELSE AF PIKIALASORSUAQ -
- MED DERES RESPEKTIVE REGERINGER.
OVER 900 INDUSTRIELLE PROJEKTER ER BLEVET FREMLAGT I ARKTIS -
- TIL EN SAMMENLAGT VÆRDI AF OVER EN BILLION DOLLARS.
Tekster: Martin Stougaard