Ми вам не брешемо, народе!
У нас є справжні, живі чудовиська.
Ви сміятиметеся з них, ви боятиметеся їх...
Але, якби не щасливий випадок,
то ними були б ви.
Їх ніхто не чекав в цьому світі,
але вони прийшли в цей світ.
У них є свій власний кодекс.
Скривдили одного...
і ви скривдили їх всіх.
А тепер, народе, якщо ви пройдете сюди...
ви побачите найдивовижніше...
найогидніше потворство...
всіх часів.
Друзі...
Вона була найпрекраснішою жінкою в світі.
Навіть один принц королівської крові, стрілявся через кохання до неї.
Її називали «павою повітря».
Вона найпрекрасніша з усіх великих жінок, яких я коли-небудь бачив.
Що ти таке кажеш, Гансе?
Скоро я почну тебе ревнувати.
- Не будь дурненькою. - Не будь дурненькою?
Я бачила, як ця жінка накинула оком на мого Ганса.
Я, звісно, не ревную.
Фрідо, моя люба...
Мої очі тільки для однієї жінки...
жінки, яку я просив стати моєю дружиною.
Фроляйн Фрідо?
Ви глузуєте з мене?
- Звичайно, ні, мосьє. - Дякую, я радий.
- Чому це я мала сміятися з Вас? - Більшість великих людей сміються.
Вони не розуміють, що я чоловік з такими ж почуттями, як і у них.
Дякую.
Ви дуже люб’язні, мосьє.
- Чепурненько. - Не чіпай.
Ви повинні якось зайти до мене, ми вип’ємо трохи вина.
Дякую, фроляйн Клео.
Ви старішаєте, Жане.
Можливо, вчора Ви занадто щільно повечеряли, і тепер Вам примарилося...
Але, мосьє Дюваль, спершу я не повірив власним очам.
Юрба жахливих, скорчених створінь. Знаєте, повзають, скавучать, сміються...
Досить, Жане. Що Ви вчора пили?
Ні краплі, мосьє, запевняю Вас.
Мосьє, у Франції треба прийняти закон, щоб подібних потвор душили при народженні
- або замикали. - Гаразд, Жане.
Коли, побачимо щось подібне на моїй землі, ми їх приберемо.
- Нуж бо, ходімо. - Гей, всі ви! Tout de suite! (Негайно)
Забирайтеся всі геть!
Хіба ви не знаєте, що вторгнення на чужу ділянку рівнозначне крадіжці?
Перепрошую, мосьє. Я Мадам Тетраліні.
Ці діти з мого цирку.
Діти? Це монстри.
Ваш цирк. Розумію.
Бачите, мосьє, як тільки випадає нагода...
я люблю виводити їх на сонце...
і дозволяю гратися їм, як дітям.
Більшість з них, ними і є.
Дітьми.
Прошу, забудьте, що я Вам сказав, мадам. Будь ласка, залишайтеся.
Au revoir. Ходімо, Жане.
Гречно Вам дякую.
Дуже дякуємо, мосьє.
Соромно!
Скільки разів я казала вам не лякатися?
Хіба я не казала вам, що
Бог турбується про всіх своїх дітей?
- Добрий вечір, Мадам Тетраліні. - Як Ваші справи, Мадам Тетраліні?
Народу багацько зібралося.
Ні, ну ти бачив, знову повела їх дресирувати.
Нянька брудним потворам.
Точно, як сказано на наших афішах:
"Ви побачите їх з середини.
Живі чудовиська.
Жозефіна-Жозеф, напівжінка, напівчоловік."
Сигару, Жозефе?
Ти загубила свою помаду, Жозефіна.
Не ображай її, інакше ВІН дасть тобі по пиці.
Давай. Хутчіше . Молодець.
Ви всі помиляєтесь. Я цього не робив.
Ти що, намагаєшся бути смішним?
Ти просто не розумієш.
Римська леді...
злізла з бика і ну собі чухатися.
Римській леді вже і засвербіти ніде не може?
- Ти б краще прийняв душ. - Я приймав. Душ потрібен бику.
Гадаю, ти їй с-сподобався...
але й-йому - ні.
Ті квіти, що ти мені прислав просто чарівні.
Але не такі чарівні, як Ви.
О, дякую.
Гансе, мені соромно просити...
Але, чи не міг би ти позичити мені ще 1000 франків...
поки не прийшли мої гроші з Парижу?
- Із задоволенням, фройляйн. - Дякую.
Я принесу їх до Вашого вагончика сьогодні ввечері.
Слухай, забудь про це.
- Може я просто пожартував? - Серйозно?
"Іди сюди, дівчинко, я потурбуюся про тебе."
І я повелася не це.
Годі тобі.
То, ти йдеш від мене?
Так?
Може, я просто жартую.
Ні, це не ти йдеш від мене!
Це я тебе виганяю!
Ні! Ц е я тобі подарував.
Ах ти дріб’язкове...
І не приходь ввечері ридати, намагаючися повернутися.
Мені набридло витрачати свій час і гроші...
на таких, як ти.
Авжеж. Твій час, але мої гроші.
Невдячне маленьке стерво.
Прекрасно.
На що ти вирячився?
Ніколи не бачив, як ходять леді?
Гадаю, ти чув кожне його слово.
Так і є.
Ну ж бо, смійся. Це ж смішно, правда?
Ага. Жінки взагалі смішні, чи не так?
Всі вони курви, правда ж?
Окрім випадків, коли ти можеш отримати від них гроші.
Я...
Хто ти така, щоб так зі мною розмовляти?
Ти з Фрозо розмовляєш.
Він не такий, як ті покидьки, з якими ти вештаєшся весь час.
- Тепер слухай сюди. - Я не тебе мала на увазі.
- Мені треба було на когось накричати. - Всі ви однакові.
Ви всі дешеві, влучно стріляєте,
а отримавши те, що хотіли, здіймаєте вереск.
Все, годі!
Це я винна.
І чому я себе так жалію?
Через почуття до того великого шматка м’яса?
Тобто, ти нарешті порозумнішала?
Ви, жінки, цікаві тим, що стаєте розумними лише на старість,
коли вже нікому не потрібні.
Я й так нікому не потрібна.
Тобі взагалі треба радіти, що ти пішла від нього.
Ти ж не страшило якесь.
Приведи себе до ладу, і все буде гаразд.
- Настає твій час. - Ти хотів сказати «минув»?
Тепер ти тут сидітимеш, жаліючи себе.
Не буду. Мені цим ніхто не дорікне.
Гаразд.
Одне тільки: навіть не пробуй сховатися від усіх за пляшкою -
це нікого до добра не доводило.
Зрозуміла?
Зрозуміла.
А ти чудовий хлопець.
Ти права, чорт забирай. Бачила б ти мене до операції.
- Привіт, Фрозо. - Так, так, так.
- Завтрашня нічка – велика нічка. Так, Дейзі? - Так, сестра виходить заміж.
- І я дуже хвилююся. - Вона через будь-що хвилюється.
- Роско гарний хлопець. - Вона просто жартує.
Вона його полюбить, коли познайомиться ближче.
Це мені дещо нагадало.
Заплющи очі, Віолето. Давай. Заплющуй їх.
- Що я зробив? - Ущипнув Дейзі за руку.
Звідки ти оце знаєш?
Голос ії повелителя кличе.
Фліртуєш?
Мені ц-це з-зовсім...
Давай, кажи швидше. У нас не так багато часу.
Отже, ти фліртуєш з т-тим д-дешевим клоуном, так?
- Ні. - Він показував трюк зі мною.
А ти - замовкни.
Я одружуюся з т-твоєю сестрою, а не з т-тобою.
- Я бачив, як він панібратствував з тобою. - Ходімо, Дейзі.
Ні, т-так діло не п-піде. Вона з-залишиться стояти т-тут.
Ні, не залишиться. Мені треба йти.
Ви з-завжди використовуєте це я-я...
як алібі.
Куди ти йдеш?
На інших ти так довго не дивишся, хіба ні?
Так, я побачив тебе.
Он воно як.
Тебе впіймали.
Що ж...
Заходь.
Налий собі чогось випити.
Оце воно.
Може ти б хотів попоїсти?
Завжди готовий.
Твоє здоров’я.
Скільки?
Я не дуже голодний. 6 вистачить.
Як тобі?
Не погано.
А ти сильний. Ти мене задушиш обіймами.
І тобі це подобається.
Все повітря з мене вичавиш.
Ти...
Ось, дещо для твого ока.
Але, Гансе, любове моя, ти не чуєш і слова...
з того, що я тобі кажу.
- Гансе. - Так, Фрідо?
- Ти мене не слухаєш. - Ні, Фрідо. Я слухаю, слухаю.
Тоді про що я казала?
Ти казала... А про що ти казала?
Я казала, що сьогодні тобі не варто палити таку велику сигару.
У тебе був дуже поганий голос на сьогоднішній виставі.
Будь ласка, Фрідо, не вказуй мені, що робити.
Якщо я хочу сигару, я палитиму сигару.
Мені на це не потрібні дозволи від жінки.
Це вперше, з часу наших заручин...
ти так зі мною розмовляєш.
Чому?
Фрідо, пробач. Я...
- Ось наша кава. - Прошу.
- 5 грудок цукру в кожну. - Що? 5 грудок?
Мавпеня посилало за цим до Парижу?
Так, Париж. Ми добре заробляємо.
Але я не люблю фрукти.
Тобі треба багато їсти. Це корисно для тебе.
Наступного разу скажу, що люблю шампанське.
- Хто там? - Це Ганс.
- Хто? - Ганс.
Мій дорогенький, твій кошик з фруктами був чарівним.
Але я... я приймаю ванну.
- Чи не міг би ти прийти пізніше? - Звичайно, фройляйн.
Дякую, дорогенький.
Ти все зіпсуєш, якщо він тебе почує.
Що це з тобою? Ти не співаєш, як зазвичай.
У мене сьогодні велике прання.
Як там Ганс?
Я спитала, як Ганс?
У нього все гаразд. Дякую.
Фрідо, ти якась не така. Що сталося?
Нічого. Просто...
Та жінка, Клеопатра... мій Ганс...
- Я не можу про це говорити. - Вона досі фліртує з Гансом?
Так. Вона завжди посміхається йому.
Якби вона посміхнулася комусь,...
кого знаю я, їй довелося б вставляти нові зуби.
Чому ми, жінки, завжди маємо хвилюватися?
Так було завжди. Гадаю, що так воно й буде.
Як на мене, вона безсоромна жінка.
Я завжди чую, як вона щебече з ним:
"Дякую тобі, мій дорогенький, за квіти.
Дякую, дорогенький, за це...
дякую, дорогенький, за те."
Він завжди щось дарує їй.
Не хвилюйся, Фрідо. Він не любить її.
Вона просто велика кобила.
Так, але вона переслідує його.
Тому я й хвилююся.
А може рожеве трико?
Ну, знаєш, всі ці блискітки по колу краще б підкреслили її принади.
Ні. Не треба трико.
Без нього.
Знаєш, та м’яка, ніжна, як там ти її називаєш.
Ну, крізь яку фігуру видно.
Як леді Годіва?
Точно. Я найму її, щоб вона скакала на спині мого бика.
Ідіот! Що ж в тебе замість голови?
Швейцарський сир?
- Що таке, Клео? - Здається, я потягнула плече.
Зробиш мені масаж?
Далі.
Нижче.
Вище.
В тебе так гарно виходить.
- Наші карти, леді. - Навіщо?
Масажист з Берліну.
Згадав. Ти мені сьогодні вночі снилася.
- Справді? - Так.
Ти стояла в купальнику на скелі, схожа на статую.
Твоє волосся майоріло на вітрі, а навколо гуркотіли хвилі.
А твоя фігура. Вона просто чарівна.
Гей, а в тебе таки нічогенька фігура.
О, ти так гадаєш?
- Авжеж. - Фрозо.
Ти показував той жарт, про який я тобі казав?
Так, це було круто. Іди сюди, Джонні, зараз я тобі покажу.
Я зробив так, як ти радив, і всі вони гепнулися в тирсу.
Поглянь, Венеро.
- Привіт, Венеро. - Привіт, Джонні.
Фрозо, а що ще тобі снилося?
Потім ми опинилися в Парижі.
- В Парижі? - Так, в опері, в першій ложі.
- Ми так розкішно були вбрані. - А в чому була я?
І виглядав я шикарно. Всі дивилися тільки на мене.
Вони казали: «Це Фрозо-клоун.»
І таким я був збентеженим.
- А про мене вони щось казали? - Аякже.
- Що вони казали? - Вдар мене.
Нуж бо, вдар мене.
По голові. Вдар мене.
Он воно що. По-твоєму, це не смішно.
Це сумно, так? Вони аж заходитимуться, настільки все сумно.
Ні.
Коли? Ходімо!
Ходімо, Венеро. Бородата леді народила дитину.
- Ну хіба не миле? Хто це? - Дівчинка.
О, людоньки, це ж чудово. І у неї буде борода.
- Як гордий батько? - Добре.
- Хто народився? - Дівчинка.
Пощастить наступного разу. Ти ще можеш настругати двійко хлопців.
Постараюся.
Будь ласка, Віолето, не сварися з ним більше.
Якщо він збирається щось сказати, хай він це каже.
Хай не затинається цілу годину.
Ти з-робитимеш т-те, що я т-тобі с-скажу. Я г-господар в своєму домі.
- Ти маєш на увазі, наполовину. - Будь ласка, Віолето.
Слухай-но сюди. Я н-не хочу, щоб цей в-волоцюга...
ошивався навколо моєї дружини.
Заспокойся.
- Застібни нам спідницю. - То с-спідницю вам з-застібай, то ще щось.
І щ-ще одне. П-припини пити в-вечорами.
- Он як? - Ага.
Я не д-дозволю моїй дружині в-валятися в ліжку цілий д-день з твоїм похміллям.
Дейзі, ходімо звідси.
Ні, вона н-не піде. Вона з-залишиться стояти т-тут.
Давай. Мені треба піти.
Ти завжди в-використовуєш це я-як... ... алібі.
Клеопатра не одна з нас.
Ми для неї лише огидні почвари.
Плювала б вона на Ганса, якби він не робив їй коштовні подарунки.
Хай тільки спробує.
Хай тільки спробує зачепити когось з нас.
Ти правий.
Вона нічого про нас не знає, але ще дізнається.
Тримай.
Я тут поглянув краєм ока...
і зрозумів, що у Мадам Тетраліні на нас великі плани.
Гадаю, вона знає, що в неї гарна програма. Найкраща серед усіх.
Тут навіть не в програмі питання.
У нас є індивідуальність. Ми знаємо, як себе подати.
Так само, як і в останньому місті. Ніколи в своєму житті не чув стільки оплесків.
Скажу я тобі таке, чого ніхто тут не знає.
Ми в цьому цирку тільки марнуємо час.
У нас великий потенціал і ми можемо цим скористатися .
Подивись наш номер сьогодні. З’явилося дещо нове.
Невже? А ти щось зі своєю бровою можеш зробити?
Шлітце, яка чудова сукенка. Ти прекрасно виглядаєш сьогодні.
Мрія будь-якого чоловіка.
Розумієш про що я?
Будеш гарною дівчинкою – я, коли навідую Париж, куплю тобі великого капелюха.
з довгим красивим пером.
- Привіт, Ельвіро. - Привіт.
Привіт, Джені Лі. Погляньте.
Ну хіба у Шлітце не чудова сукенка? Правда ж гарна?
Як тільки приїду в Париж, куплю їй великого капелюха з довгим пером.
А якщо ти будеш гарною дівчинкою, я куплю тобі капелюха зі ще довшим пером.
Гей, Шлітце, що сталося?
Пробач, Щлітце.
Ти його бачила? Він сьогодні знову був тут.
Він йде за тобою від останнього міста.
Знаю, і якщо Едді бачив його, буде бійка.
- Це не твоя провина. - Ось ти де, Франсуазо.
- Краще лягай у ліжко. - Привіт, Ролло.
Чула, як сьогодні ревів натовп.
Заклядаюся, ти подумала, що в шатрі пожежа. Ну, це не так.
Просто брати Ролло знову змусили їх заходитися від сміху.
Та й, зрештою, ми робили це в кожному місті.
Ми від цього вже втомилися. Воно стає одноманітним.
Хочеш подивитися наш виступ завтра ввечері?
Обережно. Хай і краплі не проллється.
- Як воно блищить! - Як твої очі.
Танцюють, наче бульбашки.
Смачно.
Надзвичайно.
Привезено з найкращих виноградників Франції.
І ти замовив все це тільки для мене?
Для найпрекраснішої жінки в світі.
Дорогенький.
Здоров, крихітко. Де ти так довго пропадала?
Веселий ти хлопець, Фрозо.
- Іноді ти мене смішиш. - Авжеж! Я смішу весь світ,
бо думаю головою.
Вигадую різні жарти. Змушую весь світ сміятися.
Як на мене, клоунада – це мистецтво.
А капелюшок для чого? Холодно?
- Мені здавалося, що у нас сьогодні побачення. - О, я зовсім забув.
Ну, я вже почав митися. Доведу все до кінця.
Давай жвавіше, добре? Я повністю готова.
Пробач, крихітко, не вийде.
Давай іншим разом.
Не переймайся через це.
Мені ця штука в голові засіла. Маю все закінчити.
- Правда, класний жарт? - Ага, зараз лусну від сміху.
Ну ж бо.
Люба, перестань.
Годі тобі.
Отак вже краще.
Ти мене вперше поцілував.
- А враження, наче не вперше. - Справді?
Не буду приховувати, я вже давно мріяв це зробити.
- Ми готові, Венеро? - Готові.
- Тепер готові. - Так.
Будь ласка, зроби це.
Хіба ти не хочеш зробити мене щасливим?
- Хочу, але не знаю, що казати. - Просто скажи «так», моя люба.
Скажеш?
- Так. - О, Віолетто.
А ти чого переймаєшся? Ти одружений, щасливий.
Та це все через мою невістку.
Вона п-пів ночі сидить і ч-читає книжку.
- Це ж круто. - Круто? Т-та що т-ти...
- На добраніч, дорогенький. - Добраніч, фройляйн.
Клео сіла на д-дієту.
- Так приємно, що Ви це кажете. - Я знаю, Віолетта буде щасливою.
Ось і Роско.
- Привіт. - Роско, це містер Рождерс.
П-приємно п-познайомитися.
- Вони з Віолеттою заручені. - Справді?
Так. При нагоді заходьте до нас на гостину.
Дякую.
І ви п-приходьте...
Приходьте, нас п-провідати.
Звісно прийдемо, дякую.
Хто там?
Гансе, це Фріда.
Можна увійти?
Авжеж, Фрідо.
Я, власне, прийшла, сказати тобі...
як би це пояснити, щоб ти зрозумів.
Якби ти знав, як я почуваюся, Гансе...
через тебе з нею.
Пробач, Фрідо.
Я не хочу кривдити тебе, проте, я не могти тобі зарадити.
Тільки б ти був щасливим...
я б не переймалася.
Але я щасливий, Фрідо. Я ще ніколи не був таким щасливим.
Ні, Гансе. Тобі тільки так здається.
Вона не може зробити тебе щасливим.
Ти нічого не знаєш, Фрідо.
Але я знаю, Гансе.
Ти гадаєш, вона така прекрасна й чарівна, а я просто...
Не треба, Гансе. Будь ласка.
Для мене: ти - чоловік.
А для неї: ти - лише посміховисько.
Весь цирк глузує з вас.
Ну і хай сміються. Швині.
Я кохаю її, і мені байдуже.
Але мені не байдуже.
Фрідо, я був боягузом.
Мені слід було одразу прийти до тебе.
Прошу, пробач мені.
Так, Гансе, я пробачаю тобі.
Я тільки хочу, щоб ти був щасливим.
Ти більше не хвилюватимешся, правда ж?
Ні, не буду.
Мило. Дуже мило.
Це платина.
Скажи, звідки по-твоєму, ця блоха бере гроші.
Ви тільки послухайте. Такий перебірливий.
Яке тобі діло звідки гроші?
Скільки це коштує?
Ми отримали 500 франків за браслет, а це затягне на тисячу.
Гадаю, наступного разу попрошу шубу.
А це мавпеня чогось, таки, від тебе хоче.
- Ревнуєш? - Я?
Я розчавлю його, як жука.
Так лише він стукає. Я позбудуся його. Давай, хутчіш.
Заходь.
Чого тобі?
Я щодо Ганса.
Ну? Я слухаю.
Це відбувається у нього за спиною.
Всі кепкують з нього, бо він закоханий у Вас.
Продовжуй.
Знаю, Ви лише збиткуєтеся з нього...
але Ганс про це не знає,
а якщо дізнається,
то вже ніколи не буде щасливим.
Чому ти думаєш, що я збиткуюся над ним?
Ви велика. Така красива...
А Ганс такий маленький...
такий милий.
Ну, а може, я поберуся з ним.
Якщо ви одружитеся, всі глузуватимуть та витріщатимуться.
От і добре. Геть нічого не зміниться.
Клеоптра...
королева повітря, одружена з карлихом.
- Карликом. - Карлихом!
Вас цікавить не Ганс.
- Вас цікавлять гроші. - Гроші?
Ти маленька читачка думок.
Він розповів Вам про свій спадок.
Він завжди клявся мені...
що не розкаже про нього нікому, доки ми не облишемо цирк.
Спадок?
Треба ж таке, ти теж про нього знаєш.
Ну, я не можу злитися на нього через це.
Ні, Ви не можете цього зробити.
Зажди, побачиш.
Будь ласка. Ви неможете...
Спадок. Закладаюся, мавпеня вартує міліард!
Спадок. Можеш в це повірити?
Спадок. І я ним кручу, як циган сонцем.
А крихітка Ганс ще той пройда. Знає, що до чого, тому ані пари з вуст.
Я могла б вийти за нього.
Так, він одружиться зі мною.
Карлики не місці.
Він міг би захворіти.
Як?
Це можна влаштувати.
І я знаю як.
Ну ж бо, мій маленький скарбе. Випиймо.
Давай випиймо за щастя.
Тиші. Прошу тиші.
Гей, Ку-Ку, дай і іншим шанс.
Ну гаразд!
Гаразд, п-професоре.
Вальс, будь ласка.
Покажи-но йому вулкан. Допечи йому.
Наша шлюбна ніч.
Ото ще жах.
Я й подумати не міг, що коли-небудь мені так пощастить.
Пощастить?
Це мені пощастило.
Мій маленький Гансе!
Моя Клео щаслива.
- Щаслива. - Щаслива?
Я така щаслива.
Я навіть тебе поцілую, ти - великий грубезний бугаю.
Мій маленький зеленоокий монстре.
Мій чоловік ревнує.
Він кохає мене.
Йди-но сюди, мій полюбовничку.
Випий за щастя своєї дружини.
Увага!
Ми зробимо її однією з нас.
Любляча пара.
Ми приймаємо її, як одну з нас.
Одна з нас.
Вони хочуть зробити тебе однією з них, моя щасливице.
Ми приймаємо її до нас!
Одна з нас!
Вони хочуть зробити тебе однією з них, моя дорогенька.
Ви брудні...
Жахливі потвори!
Забирайтеся!
Ви всі! Геть звідси!
Забирайтеся! Ви чули її! Давайте!
Тварюки!
Надумали мене зробити однією з вас?
І ти це так залишиш?
Хто ти: чоловік чи немовля?
Годі. Годі. Ти мене соромиш.
Соромлю? Тебе?
Господи Боже ж мій!
Що ж мені робити? Може, погратися з тобою?
Чи може мамці на спині тебе покатати?
Точно. Хай покатає.
Іди-но сюди, комариний ти посліде.
Мамця покатає тебе на спині.
- Давай. - Но-о-о.
Забудь, Гансе.
Вона вибачилася. Я вибачився.
Я ж казав тобі, вона перепила.
Трохи розважилася, і все.
Прошу вас.
Я все розумію.
- Абсолютно все. - Ні, не розумієш.
Та кажу ж тобі, між нами з Клео нічого немає.
Заглохни.
Ти вже достатньо зробив, як для одного вечора.
Ти хоч розумієш в чому мене звинувачують.
Я не збираюся відповідати за те, чого не робив.
Я не звинувачую ні тебе, Клео,
ні тебе, Геркулесе.
Тільки себе.
Себе.
Діло кажеш.
- Справжній чоловік. - Довбань.
Я мав би знати...
що ти лише глузуватимеш з мене.
Дорогенький мій, я краще шию собі зламаю, впавши під час виступу,...
ніж дозволю образити тебе.
Тепер ти розумієш? Це був просто жарт.
Наше весілля...
Жарт?
Тепер я зрозумів наскільки це смішно.
Ганс-карлик.
Ганс-дурник!
Скажи таке в суді, розлучаючись. Хай посміються.
Вони завжди і скрізь сміються.
- Ти дала йому забагато. - Якраз скільки треба.
Я знаю, що роблю.
Давай, бери його.
Лікарю, що з ним?
Через що це трапилося?
Отрута.
Дуже важкий випадок отруєння трупною отрутою.
Лікарю, я йому не нашкодила?
Я дала йому гірчичної води.
Ні. Напевне, це врятувало йому життя.
Він ніколи раніше не пив стільки...
а вона підливала йому і підливала.
Пив?
Передай Клео, хай краще скаже лікарю, що саме вона підлила в вино минулого вечора.
- Що ти верзеш? - Про те зілля, яке вона додала в вино.
Ти здуріла.
Тобі, це так просто не минеться. Я донесу в поліцію.
Тобто, ти настукаєш на своїх?
Мої – це милий цирковий люд,
а не брудні пацюки, що готові вбити потвору заради його грошей.
Ах ти мале, брудне...
Твоя уява зіграла з тобою злий жарт.
Може, й так.
Тільки от поліцейські уяви не мають, як я і казала.
Не змушуй мене іти до них.
- Клео. - Так?
Сьогодні минув тиждень...
з тих пір, як ми одружилися.
Тиждень з тих пір, як я сказав...
- все те тобі. - Не треба!
Я собі цього ніколи не пробачу.
Я пробачила тобі.
Головне, щоб ти себе добре почував.
Так добре, що ти поряд зі мною, Клео.
Я маю приготувати тобі ліки, інакше буде пізно.
Скоро повернуся, мій маленький.
Не нудься.
Я ніколи не забуду того, що ти для мене робиш, Клео.
Але це те, що я хочу робити, мій дорогенький.
Мені треба поквапитися.
- Клео. - Так?
Залиш, будь ласка, двері відкритими.
Так, мій дорогенький.
- Сьогодні. - Вони будуть готові.
Гаразд. Приходьте до мого вагончика.
"Я маю приготувати тобі ліки, мій дорогенький...
інакше буде пізно."
"Брудні...
слизькі потвори."
- Він чекає. - Добре.
Скоро підемо.
- Та то тобі здалося. - Ні.
Я чула, як Геркулес казав Клео: "Венера забагато знає."
- Геркулес? Венера? - Так.
Дякую, Фрідо.
Мій маленький, тобі треба поспати.
Твоїм друзям краще піти.
- Хай залишаться. - Ні, Гансе.
Вони можуть повернутися завтра.
Я дам тобі ліки і вкладу спати.
Йдіть вже. Всі ви. Бігом.
- Це що таке? - Дай мені цю чорну пляшечку.
Пляшечку.
Ти взяла цю пляшечку отрути, щоб вбити мене.
Фрозо!
Тікай, Венеро!
Мені тобі щелепу зламати, аби ти втікла?
Тікай, Венеро!
Допоможіть!
Містере Т!
Допоможіть! Будь ласка, допоможіть!
Як вона стала такою ніхто не знає.
Одні кажуть, що це ревнивий коханець.
Інші, що це кодекс потвор.
Інші, що буря.
Хочете вірте, хочете ні, але це вона.
Але, сер, вони наполягають на зустрічі з Вами.
Усі ці роки я не бачив нікого.
Хіба я Вам цього не казав?
- Відішліть їх звідси. - Добре, сер.
- Я не можу нікого бачити. - Перепрошую, сер. Вам сюди не можна.
- Ні, сер. У мене наказ. - І хто мене зупинить? Я вже тут, хіба ні?
Звісно можеш, Гансі, старий приятелю.
Тут хтось, кого я повинен побачити.
Для чого ти прийшла сюди?
Будь ласка, Гансе. Не злися.
Венера і Фрозо були дуже люб’язні зі мною.
Будь ласка, йди.
Я не можу нікого бачити.
Але, Гансе, ти намагався їх спинити.
Ти хотів лише забрати отруту.
Це була не твоя провина.
Не плач, Гансе.
Іди до мене, любове моя.
Не плач.
Не треба, Гансе.
Не плач.
Я кохаю тебе.
Переклад Tanat13 та Conscript Київ, серпень 2013 року