‫- "רק בדממה ישנה מילה, רק בחושך יש אור, -‬
‫- רק במוות יש חיים: -‬
‫- בוהק מעוף הנץ בשמיים הריקים!" -‬
‫- בריאתה של אאה -‬
‫שחררו את המפרש!‬
‫הרוח חזקה!‬
‫לעזאזל! סערה בעונה הזאת?‬ ‫איפה אשף מזג האוויר שלי?‬
‫למה אתה מחכה? תרגיע את הגלים לפני שנטבע!‬
‫מה קרה?‬
‫הקברניט, אני לא זוכר אותם.‬
‫אני לא זוכר את שמותיהם האמיתיים‬ ‫של הרוח והגלים.‬
‫מה? השתגעת?‬
‫הקברניט!‬
‫יש משהו מעל העננים!‬
‫איפה?‬
‫מה זה?‬
‫דרקון! מה הוא עושה פה?‬
‫יש שם עוד דרקון!‬
‫דרקונים נלחמים? לא ייתכן.‬
‫יותר מאלפיים כבשים חלו באנלד לבדה.‬
‫חצי מהן מתו.‬
‫שבע מאות ראשי בקר חלו גם הם.‬
‫עד כה, איבדנו חמישים מהם.‬
‫למעשה, גם תינוק בטאון סובל מחום.‬
‫שקט!‬
‫אם אנחנו ניתפס בהלה, מה יקרה לבני עמנו?‬
‫תטילו סגר על האזורים הנגועים.‬
‫תשלחו כל מרפא בממלכה למצוא תרופה.‬
‫תשלחו אספקה לנצרכים.‬
‫המכשף שורש, גלה מי האחראי למגפה.‬
‫כן, הוד מלכותך.‬
‫מה עם הבצורת במחוזות המרוחקים?‬
‫שלחנו אשפי מזג אוויר, אבל התוצאות מאכזבות.‬
‫ייתכן שבקרוב יהיה מאוחר‬ ‫מכדי לשתול את גידולי האביב.‬
‫מדוע היכו בנו הצרות האלה, שורש?‬
‫אני חש שהאור מתעמעם, הוד מלכותך.‬
‫האור?‬
‫אור האיזון שמקיים את העולם.‬
‫הוד מלכותך!‬
‫מה קרה עכשיו?‬
‫חדשות נוראיות.‬
‫דרקונים נצפו סמוך לחופי הממלכה.‬
‫דרקונים?‬ ‫-שניים, הוד מלכותך. אחד מהם מת.‬
‫דרקונים? פה, במזרח? הייתכן?‬
‫פעם, הדרקונים ובני האדם היו עם אחד.‬
‫אך בני האדם חמדו את אוצרות האדמה והים.‬
‫הדרקונים, שרצו חירות, בחרו באוויר ובאש.‬
‫מאז, הדרקונים ובני האדם חיים בנפרד.‬
‫אם דרקונים נראו פה, ואפילו נלחמו ביניהם...‬
‫הדמדומים שמאיימים עלינו הולכים ומעמיקים.‬
‫תביאו את הקברניט אליי.‬ ‫אני רוצה לשמוע עוד פרטים.‬
‫שורש, אני רוצה שגם אתה תהיה שם.‬
‫סליחה, הוד מלכותך.‬
‫אנחנו נסתבך.‬ ‫-אני חייבת!‬
‫מה קרה?‬ ‫-ראית את הנסיך ארן?‬
‫הוא נעלם אתמול בלילה.‬
‫הנסיך ארן? נעלם?‬
‫מספיק.‬
‫הוד מלכותו עסוק.‬
‫אתן ודאי רואות זאת.‬
‫סלחי לי.‬
‫הוא פשוט נראה עצוב לאחרונה. היינו מודאגות.‬
‫מגוחך. ארן בן 17, לא ילד.‬
‫סלח להן על ההפרעה, הוד מלכותך.‬
‫בני עמך חשובים יותר.‬
‫בסדר גמור.‬ ‫-הוד מלכותך.‬
‫עליי לענות למכתבים.‬
‫אנחנו ממתינים לפקודתך, אדוני.‬
‫אני מדמיין דברים.‬
‫ארן.‬
‫אם כן, אתם תביאו למותי.‬
‫נפצעת?‬
‫תחזיק מעמד, נער.‬
‫זה מה שאתה מחפש?‬
‫הארץ הזאת מסוכנת.‬
‫הפעם היה לך מזל.‬
‫אתה בטח רעב.‬
‫אין לי הרבה, אבל אתה מוזמן לאכול.‬
‫מה שמך, נער?‬
‫שמי ארן.‬
‫ארן? פירוש השם הוא "חרב", לא?‬
‫אם כן, אתה מאנלד.‬
‫איך אתה יודע?‬
‫הלהב שלך חושל באמצעות קסם.‬
‫קשה לי להאמין שתוכל לשלוף אותו מנדנו.‬
‫מה קרה?‬
‫שום דבר.‬
‫ארן, ‬
‫אם אין לך לאין ללכת, אולי תבוא איתי?‬
‫קשה לי להאמין שנפגשנו במקרה.‬
‫אני אשמח אם יהיה לי חבר לדרך.‬
‫ארן, אתה בא?‬
‫איך לקרוא לך?‬
‫קרא לי "נץ".‬
‫עוד חווה נטושה. איכרים עוזבים את אדמתם...‬
‫זה לא סתם יבול גרוע.‬
‫בוא, ארן, כדאי שנמשיך.‬
‫לורד נץ?‬
‫קרא לי "נץ". מה קרה?‬
‫נץ, ‬
‫לאן פנינו מועדות?‬
‫קודם כול, נלך לעיירה הקרובה.‬
‫אבל אחר כך...‬
‫אפילו אני לא יודע.‬
‫אתה מתעייף?‬ ‫-לא.‬
‫בוא, כמעט הגענו.‬
‫הנה היא.‬
‫הורטטאון.‬
‫הם אסירים?‬
‫הם עבדים.‬
‫כאן, אנשים הם סחורה שאפשר לקנות ולמכור.‬
‫מסחר בחיי אדם.‬
‫שתי גינאות, רבותיי! מישהו מציע שתי גינאות?‬
‫קיבלתי שתי גינאות!‬
‫שלוש! נמכר לאדון תמורת שלוש גינאות!‬
‫אני מצטער, אין סיכוי שיש לי חדר.‬
‫מלמלה מסול! משי מלורבנרי!‬
‫פרוות וסריגים!‬
‫היום יום השוק?‬
‫לא, ככה זה כל השנה.‬
‫בדי משי וסאטן! קנבס וצמר!‬
‫מה אפשר להראות לכם?‬
‫המשי המשובח ביותר בלורבנרי כולה.‬
‫הוא דק כמו כנף של שפירית.‬
‫אין לי אישה.‬
‫אני צריך גלימה בשביל החבר שלי.‬
‫מכשפים... אין לו חברה, מה?‬
‫אבל אני לא צריך גלימה.‬
‫אתה לא יכול להסתובב ככה.‬
‫כדאי שתסתיר את הדבר שתלוי מהחגורה שלך.‬
‫מה דעתך על זאת?‬
‫צמר מגונט. האיכות הכי גבוהה.‬
‫ארבעה חוטי שתי. זה צמר מאנדרדה.‬
‫בגונט משתמשים בשישה חוטים או יותר.‬
‫היית מכשפה פעם. למה את מוכרת סחורה מזויפת?‬
‫אנשים כבר לא מאמינים‬ ‫בתעלולים הטיפשיים האלה.‬
‫הסחורה שלי אינה מה שאני טוענת שהיא, ‬
‫אבל היא אמיתית.‬
‫לא סתם שקרים ולהטוטי אוויר כמו קסם וכישוף.‬
‫נץ.‬
‫תודה.‬
‫מה...?‬
‫עזוב אותי!‬
‫תירגע, אדוני הצעיר.‬
‫יש לי משהו בשבילך. השער לאושר.‬
‫מה זה?‬
‫הז'יה, אדוני. הז'יה.‬
‫קח. תשאיר את העצב והפחד מאחוריך.‬
‫לא עוד עצב ופחד...‬
‫ייסורי העולם הזה לא יטרידו אותך יותר.‬
‫אתה לא צריך לשלם. העונג כולו שלי.‬
‫ארן.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫הוא חבר שלך, אדוני?‬
‫ומה איתך? גם למכשפים יש צרות, לא?‬
‫אני מצטער, אין לי צורך במרכולתך.‬
‫הושיעו אותנו מיהירותם של המכשפים!‬
‫אני מניח שגם אתה איבדת את כוחותיך.‬
‫לא כדאי לך לשחק עם הז'יה, ארן. תסתכל.‬
‫מי שאוכל הז'יה מוצא את עצמו בגן העדן.‬
‫ואז הרוח עוזבת את הגוף, ‬ ‫ומשוטטת בלי תוחלת באפלה.‬
‫וכשהיא חוזרת? עוד הז'יה, ולבסוף, המוות.‬
‫מה קרה?‬
‫אתה מרגיש יותר טוב?‬
‫הרוח פה מרעננת.‬
‫משהו לא בסדר בעיירה הזאת.‬
‫לא רק בה, נער.‬
‫היבולים קמלים. הצאן והבקר חולים.‬
‫אפילו נפש האדם איבדה את דרכה.‬
‫מדובר במגיפה כלשהי?‬
‫לא. מגיפה היא דרכו של האיזון לשקם את עצמו.‬
‫אבל זה? אני חושש‬ ‫שמישהו מנסה להרוס את האיזון.‬
‫יש רק יצור אחד בארץ-ים כולה‬ ‫שמסוגל למעשה מרושע כל כך.‬
‫רק אחד.‬
‫אולי נחזור לפונדק?‬
‫אני רוצה לנוח עוד קצת.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אני אחכה לך. שמור על ערנות.‬
‫כן.‬
‫חוטפי עבדים?‬
‫את מכשפה?‬
‫וגם מכוערת.‬
‫לא נקבל הרבה על פרצוף כזה.‬
‫רק כמה גינאות, ‬ ‫אבל נוכל ליהנות קצת בכל זאת.‬
‫האצבע שלי!‬
‫המכשפה לוחמנית.‬
‫אני איהנה מזה.‬
‫מי שם?‬
‫צעד קדימה, גלה את עצמך.‬
‫תראו, תראו.‬
‫מה אתה עושה פה, ילד?‬
‫קדימה, קחו אותו.‬
‫אל תיעלב, ילד, אני רק ממלא פקודות.‬
‫זה יהיה מהיר.‬
‫אולי אתה מעדיף להיות עבד?‬
‫תתחנן על חייך.‬
‫התחרטת?‬
‫מבחינתי, החיים הם כלום.‬
‫אז אתה רוצה להילחם?‬
‫שלוף את חרבך!‬
‫טוב, עכשיו תורי.‬
‫חכה רגע, בני. לא אכפת לך מהילדה?‬
‫תעשה את זה.‬
‫אם אתה כל כך רוצה אותה, קח אותה!‬
‫בואו. אנחנו הולכים!‬
‫את...?‬
‫ת'רו!‬
‫ת'רו.‬
‫ציפור.‬
‫נפגשנו שוב, ילד.‬
‫קחו אותו.‬
‫נקבל עבורו מחיר טוב. אל תרביצו לו חזק מדי.‬
‫קחו אותו.‬
‫סתם חתיכת זבל ישנה.‬ ‫אי אפשר אפילו לתת אותה במתנה.‬
‫תוותר, אין טעם.‬
‫שקט!‬
‫דממה! אחרת אאכיל בכם את הכלבים!‬
‫קדימה!‬
‫זוזו!‬
‫מה קורה?‬
‫אני לא יודע. זוזו, חיות עצלניות!‬
‫לעזאזל! מה הבעיה?‬
‫נץ.‬
‫בוא נלך, ארן.‬
‫אתה יכול לעמוד?‬
‫מה עם השאר?‬
‫שחררתי את כולם. עכשיו הכול תלוי בהם.‬
‫איך ידעת איפה למצוא אותי?‬
‫כשלא חזרת, חיפשתי בכל הורטטאון.‬
‫בסופו של דבר, מישהו סיפר לי‬ ‫שבחור צעיר נחטף על ידי סוחרי העבדים.‬
‫הייתי צריך להטיל כישוף מציאה.‬
‫סליחה, הייתי טיפש.‬
‫לא, אני אשם.‬
‫הייתי צריך להיות יותר זהיר.‬
‫סליחה.‬
‫מי שם?‬
‫אני, נץ.‬
‫נץ?‬
‫מישהו נפצע.‬
‫אני מצטער. כבר מאוחר.‬
‫מזמן לא התראינו, גד.‬
‫הוא ישן.‬
‫סליחה. אני חושש שאיבדת את מיטתך.‬
‫היא שלו עכשיו.‬
‫הנה, זה יחמם אותך.‬
‫תודה.‬
‫לא השתנית.‬
‫לא. מה איתך, טנאר? שלומך טוב?‬
‫אני מניחה.‬
‫לא תמיד היה לי קל. ומה איתך?‬
‫אתה עדיין נודד?‬
‫זה היה טעים.‬
‫עבר המון זמן.‬ ‫-נכון.‬
‫כרב-מג, אין לי זמן‬
‫לנדוד כמו בעבר.‬
‫ומה מביא את הרב-מג למקום רחוק כל כך מביתו?‬
‫הרשע גואה בכל פינה בארץ-ים.‬
‫האיזון הופר, ‬
‫כאילו שהשמש דועכת.‬
‫אומנות הקסם דועכת גם היא?‬
‫כן. כאילו דמנו נשפך ממש מתוך ורידינו.‬
‫אז אתה מחפש את התשובה?‬
‫כן.‬
‫אוי ואבוי, הערנו אותך.‬
‫בואי, ילדה, אל תדאגי. הוא חבר שלי.‬
‫זאת ת'רו, היא איתי כבר חמש שנים.‬
‫תקראי לי נץ.‬
‫סליחה שהערתי אותך.‬
‫נץ?‬
‫זה כבוד גדול. ת'רו לא מדברת עם זרים.‬
‫מה קרה?‬
‫הייתכן שהיא באמת...?‬
‫הלורד קוב.‬
‫יבוא.‬
‫סליחה על ההטרדה. אבקש את רשותך לדבר.‬
‫מה קרה?‬
‫חוששני שכמה מהעבדים שלנו ברחו.‬
‫הבנתי. נתת לסחורה היקרה שלי לברוח.‬
‫לא. תפסנו כמעט את כולם.‬
‫ו...?‬
‫מה עם השאר?‬
‫אנחנו מחפשים אותם בכל האזור. נמצא אותם.‬
‫אתה שוטה.‬
‫אתה חושב שאני זקוק לך?‬
‫הוא היה מכשף, מכשף עם צלקת על הפנים.‬
‫מה?‬
‫צלקת על הפנים?‬
‫זה נץ. הרב-מג בא לבקר.‬
‫תמצא אותו, ארנבת, אחרת...‬
‫לא אאכזב אותך, אדוני הלורד.‬
‫חיכיתי ליום הזה זמן רב, נץ.‬
‫טנאר?‬
‫הבאתי את המים.‬
‫איפה היא?‬
‫טנאר? את ישנה?‬
‫טנאר?‬
‫את חולה?‬
‫מי זאת?‬
‫הנערה ההיא.‬
‫בטח הופתעת.‬ ‫סליחה, יקירה, הייתי צריכה להגיד לך.‬
‫אל תדאגי. ארן איתי.‬
‫אין סיבה לפחד.‬
‫העיניים שלו פראיות לפעמים, אבל ליבו טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫סיימתי לאכול.‬
‫בסדר...‬
‫ישנת טוב? איך אתה מרגיש?‬
‫אני בסדר.‬
‫לא עשיתי לה כלום.‬
‫ודאי שלא. בוא, תאכל ארוחת בוקר.‬
‫לא תוכל לעבוד אם לא תאכל.‬
‫לעבוד?‬
‫יש לך יבלות?‬
‫כן.‬
‫אתה רוצה לנוח קצת?‬
‫איזה ריח טוב.‬
‫אבל...‬ ‫-כן, נער?‬
‫אתה מכשף, לא?‬
‫הבנתי.‬
‫אתה רוצה לדעת‬ ‫למה מכשף עובד את האדמה כמו איכר?‬
‫כן.‬
‫תקשיב, ארן.‬
‫כל דבר תחת השמש והכוכבים תלוי באיזון.‬
‫הרוח והים, כוחם של האדמה ושל האור.‬
‫מעשיהם של כל אלה טובים‬ ‫וצודקים כל עוד האיזון נשמר.‬
‫אך כעת, לבני האדם יש את הכוח לשלוט בעולם.‬
‫לכן, על בני האדם לשמר את האיזון, ‬
‫ולנהוג כפי שהעלה‬ ‫והלווייתן והרוח נוהגים מטבעם.‬
‫אתה יודע שלכל דבר יש שם אמיתי.‬
‫כישוף הוא היכולת לצוות, בתנאי‬ ‫שאתה יודע את שמו האמיתי של חפץ מסוים.‬
‫אם משתמשים בכוח כזה‬ ‫מתוך בורות, האיזון נפגע בקלות.‬
‫יש להשתמש בכשפים רק בעת הצורך.‬
‫עבדתם קשה.‬
‫נדמה לי שמגיעה לכם ארוחת צהריים.‬
‫אתה מרגיש יותר טוב, ארן?‬
‫תאכל כמו שצריך, אחרת לא תתאושש.‬
‫מה עם הנערה?‬
‫ת'רו?‬
‫אחת מהטליות חולה.‬
‫היא מטפלת בה היום.‬
‫אולי נחליף מקומות?‬
‫לא, אני אסתדר.‬
‫איך היה?‬ ‫-מספיק להיום.‬
‫ארוחת הערב תוגש בקרוב. כדאי שתתרחצו.‬
‫אני אכניס את השור לאורווה.‬ ‫-תודה.‬
‫הנה, את בטח מרגישה יותר טוב.‬ ‫את צריכה את חלב אמך.‬
‫בדיוק.‬
‫ילדה טובה!‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫כלום.‬
‫למה באת הנה?‬
‫כדי להכאיב לי? כדי להרוג את הקטנה?‬
‫את לא מבינה, אני רק...‬
‫תתרחק! לך מפה!‬
‫אני שונאת את כל מי שלא מעריך את החיים.‬
‫סליחה.‬
‫זוז.‬
‫בואו נאכל.‬
‫טוב שיש איתנו גברים‬ ‫שיכולים לעזור בעבודות בחווה.‬
‫אפילו אם מדובר בכם.‬
‫אני לא יודע לחרוש, אבל אני מבין בחיות.‬
‫פעם היית רועה עזים.‬
‫מה קרה, ארן? אתה לא רעב?‬
‫לא.‬
‫איפה אני?‬
‫בוא, ארן. בוא הנה.‬
‫נץ?‬
‫בוא, אחוז בידי.‬
‫ארן...‬
‫לא. תעזוב אותי! די!‬
‫ארן...‬
‫ארן, תתעורר.‬
‫ארן!‬
‫מה קרה?‬
‫חלום רע, נדמה לי.‬
‫חלום...‬
‫האביב קצר מאוד, אתה יודע.‬ ‫אני זקוקה לכל עזרה אפשרית.‬
‫אני מצטער, טנאר, ‬ ‫יש משהו שאני חייב לעשות בדחיפות.‬
‫עדיין אי אפשר לסמוך עליך.‬
‫די, טנאר.‬
‫מותר לך לקחת את הסוס של ארן?‬
‫יותר טוב לו בלעדיו.‬
‫תגידי לו ששאלתי את הסוס.‬
‫טנאר, תשגיחי עליו טוב.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫אני אחזור הערב, ומחר כבר אחזור לעבודה.‬
‫אני מקווה מאוד.‬
‫לא ראיתי אותו פה אף פעם.‬
‫והצלקת הזאת!‬
‫הוא בטח בא מהבית של האישה הזאת.‬
‫היא מכשפה. זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫כן, היא מוזרה. והילדה שגרה איתה!‬
‫הילדה הזאת תביא לכולנו מזל רע.‬
‫לא, אל תגידי את זה בקול רם.‬
‫מי זה היה?‬
‫הוא לא מהסביבה.‬
‫הוא חבר שלנו.‬
‫הוא עוזר לנו.‬
‫באמת?‬ ‫-באמת?‬
‫איך אפשר לעזור לכן?‬
‫לילדה שלי שוב יש חום.‬ ‫אני צריכה עוד מהשיקוי.‬
‫בסדר. חכו פה.‬
‫תפסיקי להידבק אליי.‬
‫אני פוחדת...‬
‫הגן עלינו מכל רע.‬ ‫-הגן עלינו מכל רע.‬
‫מספיק.‬
‫בבקשה. אם הילדה‬ ‫לא תרגיש יותר טוב, תחזרי אליי.‬
‫תודה רבה, גברתי.‬
‫למען האמת, התכוונתי לשאול...‬
‫כן, אני יודעת. תשלמי לי כשתוכלי.‬
‫תודה, גברתי. את אדיבה מאוד.‬
‫הלוואי שהיא תחלים!‬
‫הלוואי שהיו בעולם יותר אנשים הגונים.‬
‫ת'רו לא פגעה מעולם באף אחד.‬
‫טוב, לפחות היא דואגת למשפחתה.‬
‫הוריה של ת'רו התעללו בה ונטשו אותה.‬
‫הם גרמו לה לכוויות. לכן יש לה צלקת.‬
‫איזו ילדה מפחידה!‬
‫אלוהים אדירים, ראית את העיניים שלה?‬
‫רחמים, בבקשה!‬
‫אף אחד לא יקנה אישה זקנה!‬
‫אל פחד, גבירותיי.‬ ‫אולי תוכלו אפילו לעזור לי.‬
‫ראיתן זרים בסביבה? תודה מראש על העזרה.‬
‫אני גם אשלם.‬
‫יש זר אחד בחווה של טנאר.‬
‫ועוד אחד עם צלקת על הפנים.‬
‫טנאר? מי זאת?‬
‫המכשפה! היא גרה בהמשך הדרך.‬
‫תודה על העזרה, סבתות!‬
‫רגע, לאן אתה הולך?‬
‫עצור, שקרן! הבטחת לשלם לנו!‬
‫הנה החווה, שם.‬
‫מה זה?‬
‫מה אתם עושים?‬
‫אתה נראה בכושר, ילד.‬ ‫לא חשבתי שאמצא אותך פה.‬
‫חזיר! מה אתה עושה פה?‬
‫די, די, לא באתי לריב. איפה החבר המכשף שלך?‬
‫הוא לא פה. נץ לא פה.‬
‫אני מקווה שאת לא מסתירה אותו.‬
‫למה שאסתיר אותו?‬
‫אין לך סיכוי נגדו.‬
‫נראה שהיא דוברת אמרת.‬ ‫בסדר. אנחנו עוד נחזור.‬
‫להתראות בקרוב!‬
‫אל תחזור לעולם, חזיר!‬
‫הלורד קוב יגמול לי ביד רחבה.‬
‫אז זה מה שקרה.‬
‫אף אחד מכם לא אמר אפילו מילה.‬
‫נדמה לי שסידרנו את הרוב.‬
‫בוא נבנה את הגדר מחדש.‬
‫טנאר, את מכירה את נץ כבר הרבה זמן?‬
‫אני מניחה שכן. הרבה מאוד זמן.‬
‫הוא תמיד נדד ממקום למקום.‬
‫אלה החיים שהוא בחר.‬ ‫הוא נודד כי הוא חייב לנדוד.‬
‫בסופו של דבר הוא הפך לרב-מג, ‬ ‫המכשף הגדול מכולם.‬
‫ראש הבית הגדול באי בצר?‬
‫כן, אבל שנים רבות לפני כן הוא הציל אותי.‬
‫הוא הציל אותי, והוביל אותי אל האור.‬
‫גבר אחד, לגמרי לבדו.‬
‫הוא חילץ אותי מהקברים של אטואן.‬
‫ברוך הבא.‬
‫לא באים הנה הרבה מכשפים. אתה מחפש נשק?‬
‫תראה לי את החרב הזאת.‬
‫אני לא ממליץ עליה.‬
‫קניתי אותה בגלל הנפחות יוצאת הדופן.‬
‫אבל היא חלודה לגמרי, ‬ ‫אי אפשר אפילו לשלוף אותה.‬
‫הנה אתה, מכשף.‬
‫אתה חירש? אני מדבר אליך!‬
‫אמרת משהו, אדוני?‬
‫משהו דבוק לפנים שלי?‬
‫זה לא המכשף הנכון.‬
‫אתה! אם תראה מכשף עם צלקת על הפנים, ‬
‫תגיד לו שהלורד קוב רוצה לראות אותו!‬
‫קוב? לא שמעתי את השם הזה‬ ‫במקום שממנו אני בא.‬
‫אתה תשמע עליו כשהוא יהיה שליט שתי הארצות!‬
‫אל תשכח.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אני אקח את החרב. כמה היא עולה?‬
‫רגע... הפנים שלך!‬
‫מה קרה?‬
‫כלום, כנראה.‬
‫שמעת פעם על המכשף הזה, קוב?‬
‫זהירות! אל תדבר כל כך חזק.‬
‫הוא המכשף היחיד באזור שלא איבד את כוחותיו.‬
‫אי אפשר להגיד שהוא אהוב על העם.‬
‫הוא גר במצודה מחוץ לעיירה.‬ ‫אבל אל תתקרב לשם.‬
‫מעולם לא חשבתי שאמצא אותך פה, קוב.‬
‫אתה מצוין בעבודות חקלאות.‬ ‫קשה להאמין שאתה רק טירון.‬
‫תודה.‬
‫אולי תישאר קצת לעזור לנו?‬
‫גם ת'רו תשמח.‬
‫אבל...‬
‫אתה לא חייב להחליט עכשיו.‬ ‫תחשוב על זה, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫תכניס את השור לאורווה, בבקשה.‬
‫כן, טנאר.‬
‫אני בבית!‬
‫ת'רו? ת'רו!‬
‫איפה היא עכשיו?‬
‫ארן, אני לא מוצאת את ת'רו.‬ ‫תבדוק באחו שמאחור, בבקשה.‬
‫תגיד לה לחזור לפני החשיכה.‬ ‫-בסדר.‬
‫ת'רו.‬
‫ת'רו!‬
‫הרחק מעל העננים‬ ‫אל מול השמש השוקעת‬
‫בז עף לבדו‬ ‫נוסק ברוח‬
‫אני שומעת את קריאתו הבודדה‬ ‫הוא ודאי עצוב‬
‫רוכב על הרוח הדוממת‬ ‫בז עף לבדו‬
‫מותח את כנפיו‬ ‫אוחז בשמיים הריקים‬
‫רוכב על הרוח הדוממת‬ ‫לא נח לעולם‬
‫מה יש בליבי‬ ‫איש לא יידע‬
‫ליבי הוא כמו בז‬
‫מה יש בליבי‬ ‫איש לא יידע‬
‫בז בודד בשמיים הריקים‬
‫אני הולכת לבדי‬ ‫בדרכים הנטושות‬
‫אתה תמיד שם‬ ‫הולך לצידי‬
‫אני חשה את בדידותך‬ ‫אתה ודאי בודד‬
‫הצרצרים לוחשים‬ ‫בשדות העשב‬
‫אתה צועד לצידי‬ ‫לאורך הנתיב‬
‫אך לעולם אינך אומר מילה‬ ‫אינך מדבר‬
‫מה יש בליבי‬ ‫איש לא יידע‬
‫כאן, בתוך ליבי‬ ‫שהולך לבד בנתיבו‬
‫מה יש בליבי‬ ‫איש לא יידע‬
‫עצבותה של מי‬ ‫שתמיד לבדה‬
‫הרגתי את אבא שלי.‬
‫דקרתי אותו, וברחתי.‬
‫אני לא מבין. למה הרגתי אותו?‬
‫הוא פגע בך?‬
‫לא. אבי היה אדם דגול.‬
‫אני איני ולא כלום.‬ ‫אכזבתי את אבי, ואני מאכזב את עצמי.‬
‫ובכל זאת, אני מלא בזעם‬ ‫שאיני יכול לשלוט בו.‬
‫כאילו שיש בתוכי מישהו אחר.‬
‫גם את ראית זאת, נכון?‬
‫צדקת. אני לא אמור להיות פה.‬
‫סליחה, לא התכוונתי...‬
‫לא, צדקת.‬
‫אם לא אעזוב, הוא ישוב.‬
‫אישה?‬
‫היא גרה מעבר לביצות.‬
‫והרב-מג איתה?‬
‫הוא נראה בעיירה. יש עדים רבים.‬
‫נפלא.‬
‫אדוני.‬
‫קדימה!‬
‫דרישת שלום מהרב-מג. תודה, נץ.‬
‫ת'רו! ארן! ארוחת הערב מוכנה!‬
‫איפה ארן?‬
‫הוא לא איתך?‬ ‫-לא.‬
‫אולי הוא נח. ת'רו, תבדקי אם הוא שם.‬
‫בסדר.‬
‫הוא לא פה.‬
‫מוזר. לאן הוא נעלם?‬
‫אני אבדוק בחוץ.‬
‫ארן...‬
‫טנאר, ת'רו, שמרו על עצמכן.‬
‫לא משנה באיזו דרך אבחר.‬
‫נראה כמו מבוי סתום.‬
‫הוא פה.‬
‫מעניין אם זה ארן.‬
‫ארן?‬
‫נץ?‬
‫מוזר.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אתה! חזרת!‬
‫אני מצטער, אבל נראה‬ ‫שתבואי איתנו במקום המכשף.‬
‫מה?‬
‫טנאר, מה קרה?‬
‫תברחי!‬
‫איזו הפתעה.‬
‫מי היה חושב שנפגוש אותך פה, נסיכה?‬
‫לא! תעזבו אותה!‬
‫ת'רו!‬ ‫-תעזוב אותי!‬
‫טוב, נסיכה, איפה הנסיך שלך?‬
‫היי, זהירות עם השיניים.‬
‫אני צריך שתעבירי בשבילי מסר. תגידי למכשף, ‬
‫שאם הוא רוצה את האישה שלו, ‬
‫הוא יכול למצוא אותה במצודה של הלורד קוב.‬
‫קחו אותה.‬
‫ת'רו!‬
‫טנאר! טנאר!‬
‫תעזוב אותי! אמרתי לך לעזוב אותי!‬
‫ת'רו! את בסדר? ת'רו!‬
‫מספיק! תשחררו אותה!‬
‫תישארי פה ותהיי ילדה טובה עד שהמכשף יחזור.‬
‫הלורד קוב מחכה. בואו נצא לדרך.‬
‫היי!‬
‫טנאר!‬
‫אני מצטער. אני חושש שהוא יבוא איתי.‬
‫לך!‬
‫איפה אני?‬
‫אתה במקום בטוח.‬ ‫הצל לא יכול לבוא הנה בעקבותיך.‬
‫ראית אותו?‬
‫גם אני מבין קצת בקסמים.‬
‫אני יודע ממה אתה בורח.‬
‫עשית בחוכמה כשברחת מהאיש ההוא.‬
‫האיש ההוא?‬
‫נץ. כלומר, הרב-מג.‬
‫הנה, שתה. המשקה ירגיע אותך.‬
‫מה הבעיה? הוא לא מורעל.‬
‫שכב בשקט, ותנוח קצת.‬
‫הרב-מג מסוכן מכפי שאתה מסוגל לשער.‬
‫לא, נץ הוא איש טוב.‬
‫הוא הגן עליי.‬
‫תגיד לי, שאלת את עצמך פעם מה הוא מחפש?‬
‫לא.‬
‫הוא מבקש חיי נצח.‬
‫חיי נצח?‬
‫הרב-מג ניצב בפסגת עולם הכשפים.‬
‫סוד חיי הנצח הוא היחיד שחומק ממנו.‬
‫ועם זאת, הוא חומד בו.‬
‫ובה במידה, הוא פוחד שאדם אחר יגלה אותו.‬
‫אדם גאה כמו הרב-מג לא יוכל לעמוד בכך.‬
‫איך זה קשור אליי?‬
‫כי אתה נבחרת ללמוד את סוד חיי הנצח.‬
‫לכן נץ הולך בעקבותיך, כדי להרוג אותך.‬
‫כדי להביא למותי...‬
‫ארן, תצטרף אליי?‬
‫כבר גיליתי אותו.‬
‫מצאתי את הדלת שבין החיים למוות.‬
‫ביחד, נוכל לפתוח את הדלת.‬
‫ביחד, נחיה לנצח.‬
‫נכבוש את כל צורות הפחד והסבל.‬
‫פחד וסבל...‬
‫בוא איתי, ארן. פני המוות נוראים.‬
‫אני לא רוצה למות.‬
‫תקשיב לי, ארן. אמור לי מה שמך האמיתי.‬
‫ואז תקבל את מה שאתה חושק בו יותר מכול.‬
‫קדימה, אמור לי את שמך האמיתי.‬
‫לבאנן.‬
‫עכשיו אני מוכן לבואך, נץ.‬
‫איפה אתה, נץ?‬
‫נץ!‬
‫מה קרה, ת'רו?‬
‫הם באו ולקחו את טנאר!‬
‫אתה צריך ללכת למצודה של קוב!‬
‫איפה ארן?‬
‫הלך. הוא אמר שהצל יחזור אם הוא לא יילך.‬
‫קוב...‬
‫אל תדאגי, ת'רו.‬
‫אני אעזור לטנאר.‬
‫חכי שאחזור.‬
‫תשמרי על החרב. ארן יזדקק לה.‬
‫תישארי בבית, ת'רו.‬
‫הגענו!‬
‫בואי.‬
‫אני לא באה לשום מקום.‬
‫מה?‬
‫לורד קוב.‬
‫הבאנו את האישה, כפי שציווית.‬
‫כל הכבוד, ארנבת.‬
‫זה כלום, אדוני. לעונג הוא לי לשרתך.‬
‫זוז הצידה.‬ ‫-היי!‬
‫היי, את!‬
‫אתה הבוס?‬
‫למה חטפתם אותי? שחררו אותי מיד!‬
‫אני מתנצל על היחס הגרוע שקיבלת.‬
‫יש לי עסק לא פטור עם נץ.‬
‫אתה מכשף, לא? תתבייש לך.‬
‫לך למצוא אותו בעצמך.‬
‫הוא חבר ותיק שלי.‬
‫הייתי שמח אם הוא היה בא.‬
‫ואני הפיתיון! אתה מתכוון לפגוע בו!‬
‫אין לי סבלנות לנשים.‬
‫שימו אותה בצינוק.‬
‫מובן. קדימה!‬
‫כן, המפקד.‬
‫תענה לי!‬
‫אם משהו יקרה לנץ, אני לא יודעת מה אעשה!‬
‫ארן...‬ ‫-בואי הנה.‬
‫בוא, לבאנן. הכנתי בשבילך משהו מיוחד.‬
‫תיכנסי הנה.‬
‫תרגישי כמו בבית. בקרוב תראי את המכשף שלך.‬
‫המקום הזה מזכיר לי את הקברים.‬
‫נץ...‬
‫קוב! אתה חוזר על אותה טעות?‬
‫עמוד נוח.‬
‫יש זכר למכשף?‬
‫עדיין לא, המפקד.‬
‫איפה המכשף הארור הזה?‬
‫בואו נראה.‬
‫הנה הוא. לעמדות!‬
‫כן, המפקד!‬
‫הוא מגיע.‬
‫אל תיתנו לו לברוח. עכשיו!‬
‫שמע לי! פתח את הדרך!‬
‫עצור! חכה!‬
‫הוא עבד עלינו!‬
‫טוב, מה? אל תעמדו פה סתם ככה!‬
‫קוב, זה נץ. אני פה.‬
‫גלה את עצמך.‬
‫מזמן לא התראינו, נץ.‬
‫חיכיתי לך.‬
‫קוב מהבנור, השארתי אותך בארץ המוות.‬
‫שמעתי שאתה הרב-מג עכשיו.‬
‫ברכותיי.‬
‫אני פה, קוב. תשחרר את טנאר.‬
‫אתה מעורר רחמים, נץ.‬
‫הרב-מג הגדול נשבה בקסמה של אישה.‬
‫השתמשת בה כדי לפתות אותי הנה. מה אתה רוצה?‬
‫מה אתה חושב?‬
‫לא שכחתי איך גררת אותי לשערי הארץ היבשה.‬
‫אבל שכחת מדוע.‬
‫השתמשת באגדות העתיקות‬
‫כדי להשתעשע ברוחותיהם של החיים ושל המתים.‬
‫האין זה חטא שמצריך כפרה?‬
‫לימדת אותי לקח נפלא על סף דלת המוות.‬
‫כעת אני יודע‬ ‫שלעולם לא אוכל לקבל את הכחדתי.‬
‫לכן אספתי כל ספר אגדות עתיקות‬ ‫שהצלחתי למצוא.‬
‫למרבה הצער, כמה מבעליהם‬ ‫לא רצו לשתף עמי פעולה.‬
‫איזה רשע אתה מתכנן, קוב?‬
‫הצלחתי, נץ.‬
‫ארגתי את הכישוף הגדול מכולם.‬
‫הדלת שבין החיים לבין המוות היתה סגורה‬
‫מאז ראשית הזמן, אבל אני אפתח אותה.‬
‫זה אסור. אתה לא מבין?‬
‫על בעלי הכוח להשתמש בכוחם בתבונה.‬
‫אתה מוכן להרוס את האיזון שמקיים את העולם?‬
‫שטויות.‬
‫האיזון נעלם מזמן.‬
‫אתה יודע זאת טוב מכולם.‬
‫בני האדם הרסו את האיזון.‬
‫נדמה לך שתוכל להגביל‬ ‫את שאיפות האדם? זה לא אפשרי.‬
‫אני אחיה לנצח.‬
‫אזכה בקיום ללא סוף.‬
‫קוב, בלי מחזור המוות‬ ‫והלידה מחדש, אין חיים.‬
‫אני מעל הטבע!‬
‫נץ, יש עוד מישהו שרוצה לפגוש אותך.‬
‫ארן, מה אתה עושה פה?‬
‫לבאנן, האיש הזה מבקש‬ ‫לגזול ממך את חיי הנצח.‬
‫ארן, גילית לו את שמך האמיתי?‬
‫אני אחיה לנצח!‬
‫נמאס לי, נץ. נמאס לי לחיות בפחד.‬
‫ארן, חיים בלי מוות אינם חיים.‬
‫אם תסרב לקבל את המוות, ‬ ‫תסרב לקבל גם את החיים.‬
‫אל תשקר לי!‬
‫תקשיב לי, ארן.‬
‫אין בעולם הזה אדם או חפץ שחיים לנצח.‬
‫אבל רק אנחנו זכינו לדעת מדוע עלינו למות.‬
‫וזו מתנה יקרת ערך.‬
‫החיים, שהם ייסורינו ואוצרנו, לא מתמשכים.‬
‫הם גל על פני הים.‬
‫היית מאלץ את הים‬ ‫לעמוד דום כדי להציל גל אחד?‬
‫כדי להציל את עצמך?‬
‫ארן...‬
‫חשבת שתעשה ממני צחוק?‬
‫יש יותר מכניסה אחת למצודה.‬
‫מה קורה פה? אני נחלש.‬
‫הגעתך הנה היתה עוד טעות, נץ.‬
‫כוחותיך לא יועילו לך פה.‬
‫ארנבת, שים אותו בצינוק עם האישה.‬
‫אני אחסל אותם מחר...‬
‫באופן המכאיב והמשפיל ביותר שישנו.‬
‫כן, אדוני.‬
‫על הרגליים, תרנגולת!‬
‫נץ!‬
‫נץ, אתה בסדר? נץ.‬
‫מחר הכול ייגמר.‬
‫תיפרדו לשלום כל עוד אתם יכולים.‬
‫נץ. נץ!‬
‫טנאר...‬
‫איך הם עשו לך את זה? אתה רב-מג.‬
‫אני מצטער, טנאר, את כל הזמן מסתבכת בגללי.‬
‫תפסיק לדבר שטויות.‬
‫לאן אני צריכה ללכת?‬
‫ארן?‬
‫ארן! חכה!‬
‫ארן! אנשיו של קוב באו וחטפו את טנאר!‬
‫ארן! החרב שלך! נץ אמר לי לתת לך אותה.‬
‫לבוא בעקבותיך?‬
‫טנאר כלואה פה.‬
‫וגם נץ.‬
‫אפילו נץ...‬
‫החרב שלך, נכון? נץ הביא לך אותה.‬
‫צריך למהר, הם זקוקים לעזרה.‬
‫אני לא יכול להמשיך. עלייך ללכת לבדך.‬
‫תביאי לי את החרב.‬
‫אני יודע שאת יכולה.‬
‫מה זאת אומרת? אתה פה.‬
‫אני לא פה.‬
‫קוב מחזיק אותי בניגוד לרצוני.‬
‫אז מי אתה?‬
‫עצור. תתרחק!‬
‫אל תתקרב אליי!‬
‫ליבו של ארן היה תמיד מלא פחד.‬
‫הפחד מילא את ליבו באפלה.‬
‫פחד מפני מה?‬
‫האפלה גנבה את גופו, וברחה איתו.‬
‫אבל היא השאירה מאחור דבר מה חשוב.‬
‫בכל מקום שיש בו אפלה, יש גם אור.‬
‫האור הזה נשאר מאחור...‬
‫הוא נודד לבדו, כמו צל.‬
‫צל?‬
‫את רואה לפנייך צל שרודף אחרי גופו.‬
‫אבא...‬
‫אתה ארן, נכון?‬
‫אל תדאגי. אהיה לצידך.‬
‫אתן לך את שמי האמיתי.‬
‫שמי האמיתי הוא לבאנן. לבאנן.‬
‫לבאנן.‬
‫זה הוא!‬
‫בושה שהוא קורא לעצמו רב-מג.‬
‫תזכרו במי הוא נאבק.‬
‫אין בכל ארץ-ים אף מכשף‬ ‫שמהווה יריב ראוי ללורד קוב.‬
‫יפה אמרת.‬
‫דרך אגב, מה החבר הקטן שלנו עושה?‬
‫הוא נעל את עצמו בחדר שלו.‬
‫ארן באמת פה.‬
‫יש לו מזל, לילד הזה.‬
‫מתאים ללורד קוב לגנוב את השולייה של המכשף.‬
‫הוא לא מועיל במיוחד, מה?‬
‫בכלל לא.‬
‫כשנגמור עם המכשף, נמכור את הילד.‬
‫טוב, לכו להביא את נץ ואת האישה שלו.‬
‫זמנו של הרב-מג אזל סוף סוף.‬
‫כן, המפקד!‬
‫הם יהרגו אותם.‬
‫ארן!‬
‫ארן.‬
‫מה אתה עושה פה? גם אתה נחטפת?‬
‫הנה. היא שלך.‬
‫איני ראוי לשאת את חרבו של אבי.‬
‫ארן, טנאר ונץ בידיהם.‬
‫הם יהרגו אותם.‬
‫בבקשה, תעזור להם, כמו שהם עזרו לך.‬
‫אני לא יכול.‬
‫אני יכול רק להיכשל.‬
‫מה קרה לך?‬
‫הם ימותו אם לא נעשה משהו.‬
‫הם ימותו! נאבד את שניהם!‬
‫נאבד את הדבר החשוב ביותר בעולם.‬
‫ת'רו?‬
‫מה הדבר החשוב ביותר?‬
‫החיים הם הדבר החשוב ביותר.‬
‫כולנו נמות יום אחד. מה זה משנה?‬
‫למה להילחם כדי לחיות?‬ ‫אנחנו יודעים שהחיים ייגמרו בכל מקרה.‬
‫לא. החיים יקרי ערך כיוון‬ ‫שאנחנו יודעים שנמות.‬
‫אתה לא פוחד מהמוות, אתה פוחד מהחיים.‬
‫אתה רוצה לחיות לנצח, ‬ ‫ואז אתה אומר ששום דבר לא משנה.‬
‫זה אותו דבר.‬
‫אתה פוחד לחיות את החיים היחידים שיש לך.‬
‫ת'רו...‬
‫אתה חושב שחייך שייכים לך?‬
‫טנאר העניקה לי חיים. לכן אני חייבת לחיות, ‬
‫ולהעניק חיים למישהו אחר.‬
‫לבאנן...‬
‫זאת הדרך היחידה לחיות לנצח.‬
‫ת'רו, איך ידעת מה שמי האמיתי?‬
‫אמרת לי בעצמך.‬
‫כעת אגלה לך את שלי. שמי האמיתי הוא...‬
‫טהאנו.‬
‫בקרוב יעלה השחר.‬
‫בואי, ת'רו. אנחנו חייבים לעזור להם.‬
‫חכה, ארן.‬
‫מה קרה?‬
‫שם.‬
‫אלה נץ וטנאר.‬
‫בואי!‬
‫תקפצי.‬
‫אני לא יכולה, זה רחוק מדי.‬
‫אל תדאגי. את יכולה.‬
‫בואי.‬
‫נץ!‬
‫הגיע הזמן להיפרד, נץ.‬
‫אהובך יוצא למסע.‬
‫אולי תוציאי אותו לדרכו בעצמך?‬
‫אל תדאג, נץ.‬
‫העולם יהיה בידיים טובות אחרי לכתך.‬
‫מה אני יכולה לעשות, נץ?‬
‫טנאר.‬
‫זה לא הסוף. השמש תזרח בקרוב.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את לא שומעת, טנאר?‬
‫העזרה כמעט הגיעה.‬
‫זה היה מספיק זמן לפרידות.‬
‫קדימה, חסלו אותו.‬
‫לא!‬
‫שחרר אותם!‬
‫אתה.‬
‫ארן! ת'רו!‬
‫אל תתערב, ילד!‬
‫אל תרחמו עליו.‬
‫לכי אחורה.‬
‫קחו אותו!‬
‫אל תפגע בי, בבקשה!‬
‫אני מאוכזב.‬
‫חשבתי שהיתה בינינו הבנה.‬
‫שקט! אתה לא שולט בי יותר.‬
‫אם כן, תראה את פני המוות, לבאנן.‬
‫כישוף זימון.‬
‫ארן!‬
‫אל תתקרבי!‬
‫עכשיו תמות.‬
‫בבקשה, תרשה לי לשלוף אותה.‬
‫למען החיים.‬
‫החרב חושלה באמצעות קסם.‬
‫הוא איש זקן.‬
‫מוסווה בכשפים.‬
‫לורד קוב!‬
‫לא תוכל לעצור אותי.‬
‫לעולם לא אקבל את מותי.‬
‫מכשפים לא אמורים לפחד מהמוות.‬
‫ילדה ארורה!‬
‫אני לא כמוכם.‬
‫אני טוב מהתולעים חסרות המשמעות שאתם.‬
‫למדתי את חוכמת העידנים.‬
‫יש בידיי כוח. אני כל-יכול.‬
‫מכשפי האי בצר לעגו לי והציגו אותי כשוטה.‬
‫גורשתי כמו כלב.‬
‫אבל אני אנקום את נקמתי.‬
‫לא אמות לעולם.‬
‫אהיה הרב-מג העליון.‬
‫ת'רו!‬
‫שוטה קטן.‬
‫שמעו לי, אבנים, השתחררו זו מזו.‬
‫זריחה.‬
‫עזוב אותי!‬
‫כואב לך, ילדה?‬
‫קוב!‬
‫שחרר אותה!‬
‫אל תתקרב.‬
‫המוות מחריד.‬
‫אל תעשה את זה!‬
‫מחריד מאוד.‬
‫עצור!‬
‫מחריד, כה מחריד...‬
‫קוב, אתה בדיוק כמוני.‬
‫אתה מפנה עורף לאור, ורואה רק אפלה.‬
‫לא, אל תתקרב.‬
‫שכחת שהחיים הם מארג.‬
‫אי אפשר לאגור חיים, רק לתת אותם.‬
‫אם תכחיש את המוות, תכחיש את החיים.‬
‫לא, אתה טועה.‬
‫תתמודד עם האמת, קוב. כולם פוחדים מהמוות.‬
‫לא. אני לא רוצה למות.‬
‫קוב!‬
‫לא!‬
‫ת'רו!‬
‫ת'רו. ארן.‬
‫ארן!‬
‫זה הזמן למות. זה הזמן למות.‬
‫ארן!‬
‫ואת תצטרפי אליו.‬
‫עזוב אותה! אל תהרוג אותה!‬
‫על כל מתנגדיי למות.‬
‫היא מתה. היא מתה, מסכנה.‬
‫השמש זורחת.‬
‫מהר.‬
‫חייב למהר.‬
‫עצור.‬
‫ת'רו.‬
‫חיי נצח.‬
‫צל, חזור לאפלה.‬
‫העניקי לי חיים.‬
‫אני רוצה חיים. חיים.‬
‫חיים!‬
‫אני רוצה לחיות!‬
‫טהאנו!‬
‫אז גם אתה יצאת בשלום.‬
‫מה איתם?‬
‫הם יסתדרו.‬
‫יש להם כנפיים.‬
‫תודה, ת'רו.‬
‫אני חוזר לכפר על פשעי.‬
‫ולהתמודד עם עצמי.‬
‫ארן...‬
‫אוכל לבוא לבקר אותך יום אחד?‬
‫בואי.‬
‫צריך להודות לנץ ולטנאר.‬
‫- סוף -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬