Dette er ikke en kriminalfilm. Instruktøren vil med billeder og lyd-
- udtrykke en ung mands mareridt, når han af svaghed-
- drives til en karriere som lommetyv, som han ikke var skabt til.
Men historien kommer forbavsende nok til at forene to sjæle-
- som uden den muligvis aldrig havde mødt hinanden.
De, som har gjort det, tier, og de som taler, har ikke gjort det-
-men jeg har gjort det.
Jeg havde bestemt mig i flere dage, men turde jeg virkelig?
Opmærksomhed! Hestene står på startlinjen.
Startskud!
Jeg burde være gået.
Resultatet blev: Nummer et: Storm.
Nummer to: Brigand. Nummer tre: Râleur.
Jeg svævede nærmest på en sky.
Men jeg blev grebet et minut efter.
- Men I har jo ikke nogen beviser. - Vi holder ikke på Dem. De kan gå.
Jeg ville have orden i tankerne, og jeg sov til næste morgen.
Jeg havde ikke set min mor i en måned, men jeg tøvede.
Vent lidt. Jeg skal nok åbne for Dem.
- Hvem er De? - Jeanne, en nabo.
- Hvordan har hun det? - Ikke godt. Hun lider.
- Hun mangler alt. - Hun har brug for Dem.
Vil De give hende de her penge?
Skal De ikke hilse på hende?
Farvel, Jeanne.
- Kommer De tilbage? - Ja.
Jacques var ærlig og kløgtig.
Jeg plejede at undgå ham, men den aften...
Jeg har ikke noget arbejde. Har du nogen forslag?
Til dine lommer?
- Jeg er alvorlig. - Så lad gå endnu engang.
Du er fingernem, men du fortjener bedre.
Man skal være tålmodig og tilfreds med det, man har.
Så får man råd til et nyt jakkesæt og et slips.
Jeg så ham uden at genkende ham, men jeg gav ham hånden.
Kan De kende mig?
Jeg følte mig forvirret og lille, men hvad havde jeg at frygte?
- Findes der mange tyve? - Ja.
Der findes mange forskellige slags.
Ikke alle tyverier er alvorlige.
Visse er vel tilgivelige, hvis man er fattig.
Det stemmer.
Kan man ikke lukke øjnene for visse tyverier?
- Du har en hel teori om det. - Mig?
- Lad mig høre. - Den er ikke ny.
Sig frem alligevel.
Kan dygtige, intelligente, talentfulde eller geniale personer-
- som er vigtige for samfundet, ikke bryde loven i særlige tilfælde?
Det forekommer mig svært og farligt.
Det ville være gavnligt for samfundet.
Hvem skulle udvælge disse overlegne personer?
Deres egen samvittighed.
Kender De nogen, som ikke føler sig overlegen?
Det skal kun være til en start, så holder de op.
Man holder aldrig op.
Mener De en tyv, som gør nytte? Det er den omvendte verden.
Den er allerede omvendt, men måske kommer den på ret køl.
- Forklar mig det nu, Michel. - Det har jeg jo gjort.
- De har bedt dig om forladelse. - Ja, det er klart.
Det er slemt. Du burde have tiet. Hvad har du nu sat i gang?
Det var dig, der spurgte mig, og det er ligegyldigt. Adresserne?
Tager du derhen?
Når jeg havde tjent lidt penge... Var det det, jeg havde brug for?
Troede jeg virkelig på et arbejde?
Men jeg ville ikke tilbage til mit værelse.
Hvorfor stødte jeg ind en mand, hvis blik jeg ikke kunne slippe?
Tegnebogen lå selvfølgelig i den.
Hvordan skulle jeg tage fat i den?
Jeg vidste, det ville blive svært.
Mine hænder fik avisen til at ryste.
Mit hjerte hamrede vildt.
Min første succes opmuntrede mig, men det var mere held end talent.
- Hvad så? - Han godtog ikke dine teorier.
- Men han er interesseret i dig. - Spurgte han om noget?
Tag det roligt. Han ved, hvad du er.
- Har du søgt noget arbejde? - Det behøver jeg ikke.
Hvad? Kan man leve af ingenting? Er du gal? Hvad skal du? Bliv her!
Jeg sørgede for at variere ruten og skifte mellem forskellige linjer.
Jeg blev ved i en uge uden særlig meget held.
Det var ofte ikke risikoen værd.
Giv mig min tegnebog.
Skal jeg tilkalde politiet?
De følgende dage blev jeg hjemme af forsigtighed.
Jeg gik kun ud om aftenen for at spise.
En ung frøken leder efter dig.
Tænd dog lyset.
Sådan bor den store mand. Usselt.
- Gælder det min mor? - Hun er meget syg.
Hun spørger hele tiden, hvorfor De vendte om igen.
- Gjorde du det? - De skal komme.
- Tak, Jeanne. - De kommer, ikke?
- Skal jeg gå derhen? - Ja, Jeanne kan følge dig.
- Egoist. Og du elsker din mor? - Mere end mig selv. Gå nu.
Du er underlig.
Hvad vil De? Hvem er De?
Jeg måtte vide det.
Et kvarter senere var vi venner.
Kom, og se.
På caféen i Rochechouart lærte han mig sine kneb uden at tøve-
-og med stor elegance.
Jeg måtte træne min fingre og gøre dem smidige.
For at træne reflekserne var spilleautomaterne fremragende.
Jeg gik kun hjem for at sove.
Hvor længe havde det ligget der? Jeg havde ikke set det.
Kom hurtigt. Jeanne.
Hun så fredfyldt ud. Hun sov.
Jeg ved, du ikke kan lide det, så jeg stiller dig ingen spørgsmål.
Jeg troede, at jeg kedede dig, men nu forstår jeg.
- Din ven var her og talte om dig. - Om mig? Sagde han noget grimt?
Det havde jeg ikke tilladt. Nej, han elsker og respekterer dig.
Jeg bekymrede mig for ingenting.
Alting vil lykkes for dig en dag med din intelligens.
Det skal være nu. Jeg vil gøre dig lykkelig.
Jeg skal dø, mit barn. Vi skal skilles ad.
Nej, det går bedre i morgen. Du er snart på benene igen.
Det sagde lægen. Ikke sandt, Jeanne?
Det er jeg sikker på.
Sådan. Det er det hele.
Papirer, breve og billeder... Det er slut. Man kan ikke vende om.
- Skal du gå? - Jeg skal hente min søster i skolen.
Jeanne... Tror du, at vi bliver dømt?
Ja, men vær ikke nervøs for hende. Hun var perfekt.
Skal vi dømmes ifølge en lov? Hvilken? Det er absurd.
Tror du ikke på noget?
Jeg troede på Gud, Jeanne, i tre minutter.
En uge senere gik jeg ind i en bank og satte mig i forhallen.
Jeg blev bange.
Han slap fra mig.
Mens vi spillede kort, kunne vi dele pengene i ro og fred.
Næste gang er vi tre spillere og ikke to.
- Forstået? - Helt forstået.
Vi talte ikke meget. Vi samarbejdede uden at vide noget om hinanden.
Roder du i mine ting?
- Hvor tog du den? - Der på bordet.
De her tyve er virkelig fæle. De er dovne.
Barrington var ikke doven. Han læste hele natten.
Det var for at blive ven med de rige.
Han stjal fra sine venner. Er det godt?
Vi går ud. Kom.
Han var modig. Dengang blev de hængt. I dag kommer de i fængsel.
Ved du, hvordan fængslet er?
- Jeg kan forestille mig det. - Nej, du kan ikke.
- Må jeg låne den? - Hvis du vil.
- Har De stadig samme idéer? - Ja.
Selv ikke de dygtigste lommetyve skaber fremgang for mennesket.
- Det har jeg aldrig sagt. - Det er absurd.
Et spørgsmål: Tror De, at der er mange af dem?
- Af hvem? - Dem, som må bryde loven.
Det ved jeg ikke. De bliver ikke fanget.
Men de findes efter Deres mening. Kender De måske en?
- Det ville jeg ikke sige til Dem. - Nej, det er klart.
Må jeg se?
Barrington? Ham kender jeg ikke.
Er han et overlegent individ?
Nej, men hvis De vil bladre i den...?
Kom forbi i morgen, og tag bogen med.
Han mistænker mig tydeligvis. Det gælder vist også dig.
- Hvad mener du med det? - Ingenting.
- Gå ikke derhen. - Jo. Giv mig den.
Gør, som det lyster dig.
Det kom bag på mig, at han lod mig vente så længe.
Jeg tog bogen med.
Hvilken bog?
Jo, Barrington.
- Interesserer Barrington Dem? - Alt interesserer mig.
Ja, en ung forfatter...
Jeg anede en smule sarkasme.
Han fremstillede nogle kroge, som han stak ind i lommerne.
Se her...
En knivsmed i Nürnberg har fremstillet 15.
Undskyld mig.
- Behold den. - Farvel.
Selvfølgelig! Det var en fælde. De var måske stadig hos mig.
Men det virkede uberørt.
Alt var på plads.
Jeg havde ikke brug for nogens hjælp, men jeg manglede fingerfærdighed.
Men heldet var med mig.
Med en finger holdes armbåndet fast, og med tommelfingeren åbnes spændet.
Jeg øvede mig tit.
Det var søndag. Jacques og jeg ville gå en tur sammen med Jeanne.
Du ser stilfuld ud. Hvor er Jeanne?
Hun venter dernede.
- Er du ked af det? - Nej.
Du er fraværende, og du interesserer dig for mærkelige ting.
Kommer du, Jeanne? Og dig, Michel?
- Hvad skal I? - Køre i karrusel.
Bare gå. Jeg bliver her.
Hvor er Michel?
Jeg havde løbet og var faldet.
Er du her?
- Jeg blev så bange. - For hvad?
Bare bange.
Forklar dig!
- Har du skadet din hånd? - Kun lidt. Det er ingenting.
- Hvor er Jeanne? - Jeg fulgte hende hjem.
Men jeg kan hente hende igen.
Elsker du hende? Indrøm det.
Elsker hun dig?
Giv hende en gave. Har du tænkt på en gave?
Det var et meget fint ur.
Jeg blev mere og mere modig.
Vores samarbejde gik strålende. Det kunne ikke blive ved.
Hvor havde jeg set ham? Jeg burde vide det.
Hvad er der galt med dig?
Læs det her.
Politiet har indkaldt Jeanne. Hvorfor hende?
- Det ved jeg ikke. - Hvad skal hun gøre?
Hun har ikke andet valg end at vise sig. Er det alt?
- Jeg ville bare advare dig. - Om hvad?
- Du gør mig forsinket. - Michel!
Havde han set mig? Jeg måtte hverken gemme mig eller flygte.
Jeg havde ikke hørt ham komme.
- Er det Dem? - Jeg var her for tre dage siden.
- Jeg ventede et stykke tid. - Jeg var ude.
Ja, det er usundt at lukke sig inde med sine hæfter og sine bøger.
De mistænker mig.
Anhold mig, hvis De har ret til det. Giv mig håndjern på.
Tag dem frem, men lad mig være. Hold op med at forfølge mig.
- Jeg har ladt Dem være i fred. - De leger med mig og gør nar af mig.
Jeg har fået nok.
Jeg har fået nok!
Skrig ikke. Tag det roligt. Behersk Dem.
Bliv ikke så gal, og sæt Dem ned.
Jeg er kommet, fordi De interesserer mig.
Det er jeg ligeglad med.
Jeg har hørt noget, jeg ikke vidste.
Vi modtog en anmeldelse for over et år siden-
-inden vi mødte hinanden.
Det var fra en ung pige.
- Hvem er hun? - Det er uvigtigt.
En lille sum penge var forsvundet hos en ældre dame.
- Anmeldelsen blev trukket tilbage. - Hvorfor det?
Fordi den skyldige ofte er en slægtning eller en ven.
Den her dame havde en søn.
At tage fra sin mor er ikke tyveri. De havde måske fælles økonomi.
Men en måned senere blev manden grebet på væddeløbsbanen.
Jeg havde ingen beviser mod ham, men når man lægger det sammen...
- Hvem er den unge mand? - Det er Dem.
- De tager fejl. - Nej, det gør jeg ikke.
- Det er en underlig metode. - Glem den.
Hvis De ville have været helt sikker-
- hvorfor gennemsøgte De så ikke mit værelse?
Jeg fik Deres værelse gennemsøgt, da De kom forbi mit kontor.
Hvad fandt de?
Ingenting, selvfølgelig.
De keder mig!
- Hvad er De ude efter? - At åbne Deres øjne.
- Jeg ser udmærket. - De ser kun Dem selv.
Jeg ville spilde min tid. Men når det gælder Deres fremtid...
Er De profet? Hvad angår min fremtid Dem?
Den angår mig faktisk en lille smule.
Jeg burde have stillet Dem nogle spørgsmål.
Jeg er ligeglad med en tilståelse. Det er nok med en rapport.
Hvis mine mænd taler, ryger De i fængsel. Farvel.
- Hvad er Deres hensigt? - Min hensigt?
Jeg vil vide det.
De spurgte, om jeg eller din mor trak anmeldelsen tilbage.
- Hvad svarede du? - At det var din mor.
- Var det hende? - Ja.
Hun vidste det altså. Vidste du det også, Jeanne?
- Vidste hvad? - Ved du det nu?
Vil I alle sammen gøre mig gal?
- Politiet forhørte dig jo om mig. - De nævnte aldrig dit navn.
Du ved, jeg lever uden indkomst.
I hvert fald rent officielt.
Kan du ikke gætte noget?
Tænk dig nu om!
- Dig? - Ja, og de vil anholde mig.
- Du godeste... - Men de har ikke nogen beviser.
Hvordan kunne du gøre det? Ved du ikke, at det er forkert?
- Man kan vide det og gøre det. - Men hvorfor?
For at overleve. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Der er mange måder.
Du accepterer, at din far drikker, og at din mor lader jer være alene.
- Du skal passe det hele. - Sådan er det bare.
Hvordan det?
Jeg ved det ikke. Der er nok en grund til alt.
Jeanne... Er du virkelig så naiv?
Sig sandheden.
Tror du, at jeg er en tyv?
Lyv ikke.
- Ja, det tror jeg. - Så giver jeg dig ikke hånden.
Det er frygteligt.
Rejser du herfra?
Tanken føltes pludselig umulig.
Nej.
Jeg husker at ville tage en taske.
Jeg vidste ikke rigtigt, hvad jeg gjorde.
Ville de lade mig køre til stationen?
Jeg gik hen til skranken.
Det øjeblik blev uforglemmeligt.
Fra Milano tog jeg til Rom og kort tid efter til England.
Jeg havde to fremgangsrige år i London-
- men jeg tabte det meste på spil og på kvinder.
Jeg kom tilbage til Paris uden mål og næsten uden penge.
Pludselig stod jeg der.
Lejligheden virkede tom.
Hvorfor så jeg på barnet?
Jeanne!
Hvad sagde din far?
Han forsvandt med min søster. Han tog det hele.
- Er det en forbrydelse at få et barn? - Ja, det var forkert af mig.
- Hvorfor blev I ikke gift? - Det var mig, som ikke ville.
- Dig, Jeanne? - At lade som om hele livet...
At man elsker nogen.
- Elskede du ham ikke? - Nej, ikke nok.
- Hvor er han? - Han har været væk i tre måneder.
Jacques? Det kan ikke passe.
Jeg skal hjælpe dig. Jeg skal nok tage mig af barnet.
Du skal gå nu, og kom aldrig tilbage.
Jeg kan være hæderlig. Lad mig i det mindste prøve.
Politiet havde tabt sporet af mig, så jeg var i sikkerhed.
- Spiller De? Vil De gerne med? - Det kan være.
VINDERE PLADS
- Har De vundet noget? - Nej, og Dem?
Se her...
Jeg tog nok fejl. Underligt. Han havde ikke satset på vinderen.
Der var ondskab i hans øjne.
Væggene og tremmerne betyder intet. Jeg ser dem slet ikke.
- Det er kun tanken. - Hvilken tanke?
Jeg burde have været på vagt.
Den tanke er uudholdelig.
Du lider.
- Jeg har tilstået det hele. - Det tager de hensyn til.
Men jeg vil benægte det hele foran dommeren.
Hvorfor er du kommet?
Jeg har kun dig.
Skal jeg indrømme mine fejl for dig?
Jeg har ikke brug for nogen.
Bliv her.
Men jeg havde ikke fortalt hende alt.
Hvorfor leve?
Jeg havde ikke besluttet mig.
Jeanne kom ikke tilbage.
"Lillan har haft feber i snart tre uger-
-men jeg er ikke bekymret mere."
"Jeg kommer snart og hilser på dig i fængslet. Jeanne."
Da jeg læste brevet, begyndte mit hjerte at banke.
Noget fik hendes ansigt til at lyse.
Hvilken omvej jeg tog for at indse, at jeg hører hjemme hos dig, Jeanne!
Rikke Schultz www.btistudios.com