Като че ли е земетресение?
На ръба на утрешния ден
Почвай да говориш. - Не знам дали сме в ефир.
Множество експлозии... - Положението е изключително сложно.
Съобщава се за ярка светлина... - Метеоритът се разбива на това място.
Несъмнено е мащабно нашествие. - Приземи се край Хамбург преди 5 г.
Вече решително настъпват в Европа. Понесохме безброй жертви.
Продължава евакуацията на правителствени членове.
Нищо не е способно да възпре нашествието им.
Европа понесе най-много... - Имитират и предугаждат ходовете ни.
Не ги ли възпрем във Франция, ще се сражаваме по улиците в Лондон.
А след това в Ню Йорк и Токио.
Съдбата ни е заложена на карта. - След 5 години имаме победа.
Получихме кадрите от Вердюн.
Чудно е, че броят на жертвите е изключително малък...
Свидетели сте на паметна победа.
Как ще убедите зрителите ни, че ще успеем да победим в конфликта?
Става дума за извънземно нашествие в световен мащаб.
С новото снаряжение и минимално обучение,
сме способни да създадем супервойници.
Пример за това е Рита Вратаски, Ангела от Вердюн.
Наричат я Ангела на Вердюн. Явява се надеждата ни в тази война.
С новото снаряжение и минимално обучение
Рита Вратаски успя да погуби стотици мимики още през първия си ден.
Дали ходът на войната е променен...
Според военните, успехът идва от новата технология - екзокостюма.
Обединени защитни сили "Без вас бъдеще не ще има"
Успя да убие стотици мимики първия ден.
Представете си цяла армия като нея.
Докога ще успяваме да ги спираме при Ламанша?
Опасни са подобни изказвания... - Над 70 нации участват в проекта,
с надеждата да бъдат спрени мимиките. - С тази технология ще победим.
Операция "Крах" ще бъде най-мащабната механизирана инвазия в историята ни.
Ще победим. Ще се бием, това ни е работата.
Лондон, Великобритания
Майор Уилям Кейдж. Военни медии на САЩ.
Добре дошли в Лондон, майоре.
Щаб на обединените защитни сили
Генералът ви очаква.
Благодаря.
Операция "Крах" - цялата ни мощ -
Франция, Средиземноморието и Скандинавия.
Ще освободи напрежението на изток. Руснаци и китайци ще отблъснат врага.
Ще се срещнем по средата на пътя, изтребвайки до как тази чума.
Много добри войници ще загинат утре, майоре.
А когато димът се разсее и почнат да ги връщат в чували,
хората ще търсят върху кого да хвърлят вината - някой като мен.
Лично аз предпочитам друг развой. Седнете, моля.
Да напишете мемоари, които да станат бестселър?
А може би кариера в политиката?
На ваше място бих писал за привичките на съдбата.
За стъпките и израстването в администрацията.
Мисията на спасителя. Хората обичат подобни неща.
Грешно ме разбрахте, не искам да промотирате мен, а инвазията.
Добре. - Отпътувате за мястото след час.
Снимачният екип ви очаква. Ще сте на брега с първия десант.
Моля? На фронтовата линия? - Франция.
Сателитните снимки показват най-малка вражеска активност по брега.
Съпротивата ще е минимална. Ще има какво да разказвате на внуците.
Благодаря ви за проявеното доверие,
но избрах медиите, за да не съм на фронта.
В колежа бях в запаса.
Когато избухна конфликта, изгубих рекламната си агенция.
Сега съм тук и върша, каквото е нужно, а вие - вашето си.
Реално погледнато не съм войник.
Очевидно е. Ето защо ви пращам там с няколко хиляди мъже и жени.
Опасявам се, че ще трябва да откажа предложението ви.
Не понасям да виждам кръв, дори да е порязване от хартия.
Докато седя, се сещам за няколко, които бих ви препоръчал.
Това не беше предложение, а заповед, майоре.
Генерале, аз съм американски войник. Нямате власт над мен.
Разговарях с главнокомандващия ви и сега сте под мое командване.
Ще запазите ранга си. Секретарят ще ви запознае с детайлите.
Свършете си работата добре, майоре. Желая ви успех, свободен сте.
Генерале...
вдъхнових милиони хора да се включат в армията ви.
Когато чувалите започнат да пристигат и хората търсят виновника,
колко трудно мислите ще ми е да ги убедя, че това сте вие?
Силно вярвам, че ще искате да избегнете подобно нещо.
Изнудвате ли ме, майоре?
Бих предпочел да не заснемам подвизите на храбрите ни войници утре.
Да бъде вашето.
Щастлив съм, че се споразумяхме. Сега ме извинете, генерале...
Благодаря ви.
Арестувайте го. - Какво?
Стой! На място!
Не мърдай!
Спри!
Напред, ходом марш!
Кръгом!
Летище "Хийтроу"
Ставай, червей!
Не се говори по подобен начин на майор, сержант.
Така се говори на тъпи новобранци!
Влизай в строя, преди да си усетил ботуша ми отзад!
Достатъчно, сержант. С какво мога да ви помогна, сър?
Къде се намирам? - В база "Хийтроу".
Пристигна заедно с новобранците. - Да ви приличам на такъв?
Не, сър. - Аз съм майор Уилям Кейдж.
От американската армия съм. - Офицер? Тук е начално обучение.
Офицери не пристигат тук. Оставете го на мен, сержант.
Как сте се озовал на подобно място?
Къде настъпихте лука? Игра на покер? Ергенско парти?
Стига да нямате нищо против, ще го обясня на командващия си.
Бих желал да проведа разговор... - Не чухте ли? Операцията ни предстои.
Готвим се за десант във Франция. Базата е изолирана. Никакви обаждания.
Казвате се Фарел? - Старши сержант Фарел.
Вие сте американец. - Не, сър, от Кентъки съм.
Добре, вижте ме добре. Погледнете ме.
Доведен съм насила. Очевидно е, че мястото ми не е тук.
Моля ви, трябва да проведа телефонно обаждане.
Ще ви го осигуря. - Благодаря.
Последвайте ме.
Откъде точно сте, сержант? - Градче на име Сайънс Хил.
Не съм го чувал. - А вие откъде сте?
Кранбери, Ню Джърси. - Да не сте известни с боровинките си?
Не, с доматите. Няма по-вкусни. - Защо са го нарекли тогава така?
А вашето Сайънс Хил? - Нито знам, нито ме интересува.
След вас.
Няма да ме заведете да се обадя, нали? - Дяволски сте прав.
Досега не ме излъгахте само за едно, името ви.
Пише, че сте дезертьор.
Също, че ще се представите за друг.
Ще се опитате да проведете обаждане и да компрометирате цялата операция.
Ще сторите всичко да се измъкнете, но това няма да се случи.
Точно никога, редник Кейдж.
Слуховете са лошо нещо.
Докато настъпи вечерта, всички ще стигнат до едно заключение.
Че сте страхливец и лъжец, поставяйки живота си над другите.
Хубавото е, че има надежда за вас. А тя е в славната битка утре, редник.
Ще бъде вашето изкупление. В огъня се раждат истинските герои.
Мястото, където чинът е без значение,
нито пък какъв изрод или отрепка си бил.
Отряд, представям ви редник Кейдж.
Редник Кейдж, десети отряд. - Това не е ли офицерска униформа?
Обувките само че не са офицерски.
Утрото е продуктивно за всички ни, както виждам.
Горд съм, знаейки, че войници от вашия калибър ще оглавят десанта утре.
Върхът на копието, острието на ножа, цепката на задните ми части...
Редник Кимъл, какво е отношението ми към хазарта в казармата?
Не го одобрявате, сержант. - А защо така, Нанс?
Втълпява ни, че съдбата ни не е в наши ръце.
А какво е мнението ми за съдбата? Да ви чуя.
Чрез подготовка и дисциплина ние сами контролираме съдбата си.
Може да ви изглежда иронично, но скоро ще сте на моето мнение.
Редник Кейдж е дезертьор.
Лично ще ви държа отговорни, ако отсъства утре.
Да бъде готов за битка в 6:00.
За битка? - Бълнува, че мястото му не е тук.
Длъжни сме да го отърсим от заблудата.
Опита ли да побегне, убеждавайте го, докато не може да пикае прав.
Сержант, няма как да се подготвя. - Завиждам ви, Кейдж.
Утре ще бъдете покръстен. Ще се преродите.
Физическа подготовка след 10 минути!
Не си в униформа, редник.
Бойните отряди да се строят.
Настъпи новият ден, народе! Съдбата ни зове.
От нас се очаква само едно - победа.
Експлозиви Клейморски мини
Насочи към врага
Хайде, Кимъл!
За Бога, Кимъл! - Не бяхме ли свободни хора?
Шоуто предстои. Нека ти подготвя костюма.
Какъв е този шум?
Досега не съм бил в подобно чудо. - Както и аз с две мадами наведнъж.
Но паднат ли ми, лошо им се пише.
Кимъл... - Аз съм Гриф.
Гриф, представи си, че нараня някого с тази тенекия.
Не и със спуснат предпазител.
Почакай... А как да го изключа? - Именно.
Не преминавай
Време е.
Дявол ме взел. Това е Металната...
Движение!
Гриф, наглеждай редник Кейдж. - Цял ден?
Нещо ми подсказва, че няма да трае толкова дълго.
Гриф! - Кейдж!
Изгубихме Германия и Франция.
Изгубим ли днешната битка, утре не ще има!
Напрежението е непосилно, знам.
Две минути до спускането. Нормално е да сте уплашени.
Помнете, че без страх, няма смелост.
Ей, друже!
Нещо не е наред с костюма ти.
Да, в него има мъртвец.
Пазете си гърба, сър. - Няма кой друг да го прави.
Една минута.
Ей? - Какво?
Как да изключа предпазителя? - Моля?
Как да изключа предпазителя... Божичко!
Пригответе се. 30 секунди до спускане.
Спускате се по мой сигнал.
Задействайте въжетата и не забравяйте...
Спускайте се! - Бързо!
Спускай се! Хайде!
Спускай се!
Кейдж, спускай се или умри!
О, да! Слава Богу, успяхме!
Нуждаем се от подкрепление! Незабавно!
Какво, по дяволите...
Редник Кейдж, объркали сте посоката.
Ще изпуснете звездния си миг!
Какво става, по дяволите?
Не биваше да знаят, че идваме. - Ще ни изпотрепят!
Отидохме на заколение! - Стегни се, Форд!
Изправи се, народе! Застанете в строй!
Докладвай, Нанс. - Предпазителя.
Гриф, Форд, заемете фланговете! - Как да сваля предпазителя?
Чакам, Нанс! - 500 метра и приближават бързо.
По дяволите! - Дръпни се!
По-живо, ако искаш да останеш жив!
Заемете позиция за стрелба! - Мърдай!
Идват! Проклети адски изчадия, гъсти като тучната трева!
Изчакайте да приближат. Още няколко секунди.
Насам!
Отстъпваме!
Презаредете!
Насочи към врага
Ставай, червей!
Влизай в строя, преди да си усетил ботуша ми отзад!
Достатъчно, сержант. С какво мога да ви помогна, сър?
Сержант Фарел.
Да, така се казвам.
Досещам се май.
Къде настъпихте лука? Игра на покер? Ергенско парти?
Не съм сигурен.
Случва се.
Ще ви помогна, сър. Позволете на мен.
Какъв ден е днес? - За вас ли?
Днес е денят на страшния съд.
Хубавото е, че има надежда за вас. Ще бъде вашето изкупление.
В огъня се раждат... - Истинските герои.
Прекъсна ли ме, редник?
Няма да ми повярвате какво ще ви кажа, сержант.
Дяволски сте прав.
А сега докъде бях стигнал?
В огъня се раждат...
В огъня се раждат истинските герои.
Мястото, където чинът е без значение,
нито пък какъв изрод или отрепка си бил.
Отряд, представям ви редник Кейдж.
Редник Кейдж, десети отряд. - Това не е ли офицерска униформа?
Обувките само че не са офицерски.
Горд съм, знаейки, че войници от вашия калибър ще оглавят десанта утре.
Върхът на копието, острието на ножа, цепката на задните ми части...
Редник Кимъл, какво е отношението ми към хазарта в казармата?
Не го одобрявате, сержант. - А защо така, Нанс?
Втълпява ни, че съдбата ни не е в наши ръце.
А какво е мнението ми за съдбата? Да ви чуя.
Чрез подготовка и дисциплина ние сами контролираме съдбата си.
Може да ви изглежда иронично, но скоро ще сте на моето мнение.
За Бога, Кимъл! - Не бяхме ли свободни хора?
Шоуто предстои. Нека ти подготвя костюма.
Изключване... - Какво ти става бе, човек?
За пръв път ли носиш такъв? - Може да се каже.
Знаеш ли къде е предпазителят?
Не съм много сигурен. - Хубаво.
Напрежението е непосилно, знам.
Две минути до спускането. Нормално е да сте уплашени.
Помнете, че без страх, няма смелост.
Ей, друже!
Нещо не е наред с костюма ти.
Да, в него има мъртвец.
Пазете си гърба, сър. - Няма кой друг да го прави.
Закова го, човече!
Спускате се по мой сигнал.
Задействайте въжетата и не забравяйте...
Спуснете се...
О, да! Слава Богу, успяхме! - Зад теб! Пази се!
Пази се!
Улучен съм.
Зле ли е?
Има ли много кръв?
Имаш дупка в гърдите.
Без майтап?
Да не би да ми взе акумулаторната батерия?
Не, не... Мамка му!
Ставай, червей! - Сержант Фарел!
С какво мога да ви помогна, сър? - Аз съм майор Уилям Кейдж.
От военните медии на САЩ съм. Не бях на покер или ергенско парти.
В левия ви джоб има заповед, където пише, че съм дезертьор,
но не пише, че сте старши сержант от Сайънс Хил, Кентъки.
Дайте ми 30 секунди и ще ви обясня как да спасите всички в тази база.
Изслушайте ме, те знаят, че идваме!
Бях там! Видях го! Всички ще умрете!
Обречени сте! Добре, достатъчно.
Това е десети отряд, нали? - Точно така.
А не би трябвало да го знам.
Случайно някой да ме познава? - Хич не те знаем кой си.
Именно! Благодаря ви!
Ти си Нанс, той е Бибъл... Кимъл. Биеш се както майка те е родила.
Форд, Скинър, Гриф, а ти... Не си от най-приказливите.
Под чаршафа има тесте карти. - Много ти благодарим, задник.
Кимъл има каре от пики... Не, спатии.
Ще ги накарате да изядат картите. Не съм ли прав?
Това, което ще ви кажа, ще прозвучи налудничаво,
но е самата истина.
Трябва да ме изслушате.
Животите ви зависят от това.
Една минута.
Какви ги бръщолеви? Нанс, разбираш ли му?
Спускате се по мой сигнал.
Корабът ще бъде улучен!
О, да! Слава Богу, успяхме!
...преди да си усетил ботуша ми отзад!
О, да! Слава Богу, успяхме!
Извинявай, опитвам се да те спася. Ще ни избият.
Трябва да ни изведеш от брега!
Да тръгваме. Корабът ще се взриви.
Да вървим! Почакай!
Идвай!
Хайде!
Идвай! Корабът ще се взриви!
Какви ги вършиш? - Потърси ме, когато се събудиш.
Какво? - Намери ме, когато се събудиш.
Ставай, червей!
Влизай в строя, преди да си усетил ботуша ми отзад!
Хубавото е, че има надежда за вас.
Ще бъде вашето изкупление. В огъня се раждат истинските герои.
Мястото, където чинът е...
Отряд, представям ви... - Редник Кейдж, вие сте десети отряд.
Приятно ми е. - Това не е ли офицерска униформа?
Обувките само че не са офицерски.
Ключовете. Предполагам са в левия джоб.
Редник Кейдж е дезертьор.
Лично ще ви държа отговорни, ако отсъства утре.
Да бъде готов за битка в 6:00.
Бълнува, че мястото му не е тук.
Длъжни сме да го отърсим от заблудата. Опита ли да побегне, убеждавайте го...
Нямам намерение да бягам от вас.
...докато не може да пикае прав. - Благодаря, сержант Фарел.
Какво следва, малко физическа подготовка?
Следва физическа подготовка! Леви! Леви!
Кои сте вие? Всички заедно! - Аз съм боец!
Какво правят бойците? - Убиват!
Вие какво ще правите? - Ще убиваме!
Утре ми е двадесетата битка. - Нямаш толкова.
Напротив. - Ще напълниш гащите утре.
Защо не си вземете по една чаша "Млъкни, по дяволите"?
Шегаджийка, но се басирам, че утре ще поставя рекорд.
Ще поставите рекорд за бягане с оцапани гащи.
Стига с глупостите!
Вие сте глупак, сержант! - Стой!
Редник, падни за...
Петдесет ли, сержант?
Точно така. Петдесет.
Взвод, падни за петдесет! Ще благодарите на редник Кейдж!
Благодаря, сержант! - И едно.
Две...
Къде, по дяволите, ти беше умът?
Хубавото е, че има надежда за вас. А тя е в славната битка утре.
Ще бъде вашето изкупление.
Две, три, четири...
Не пресичай!
Извинете, сержант Вратаски?
Извинете! Сержант Вратаски?
Извинете! - Кой ви разреши да говорите с мен?
Имам нещо на лицето ли, войнико? - Вие ми разрешихте. Утре.
На плажа. Утре, на плажа...
...ще се срещнем.
Казахте да ви намеря, когато се събудя.
Вие знаете какво става с мен. - Ела с мен.
Веднага. Не говори с никой друг за това.
В най-добрия случай ще те пратят в психиатрията.
В най-лошия ще ти направят дисекция, за да те проучат, ясно?
Да. - Как умря първия път?
Мимик ли уби? - Да.
Опиши го. - Беше различен. Едър. Синкав.
И беше покрит с кръвта му? - Всъщност, точно така стана.
Наясно са за десанта ни утре.
Ще е касапница, нали? - Откъде знаете това?
Да не би... Чакай!
Бихте ли ми обяснили какво става, по дяволите?
Случилото се с теб, се случи и на мен.
Имах го и го загубих, ясно? - Чудесно, значи има лек.
Как да се отърва от това? - Първо имам нужда от помощта ти.
За какво по-точно? - Да спечелим войната.
Да вървим, хайде!
Рита, какво е това? Какво правиш тук? Трябваше да ме предупредиш.
Кой е този? - Той е аз. Преди Вердюн.
Ще ни помогне.
Какво? В смисъл той... - Да.
Кога умираш? Къде? - На плажа утре.
Колко пръста крия зад гърба си? - Откъде да знам?
Водим този разговор за първи път? - Трябва да го пробваш върху него.
Какво е това, по дяволите? - Не става.
Имал ли е видения? - Какви?
Значи още има време. - Време? Кой е този?
Кой сте вие? - Аз съм доктор Картър.
Физика на частиците, микробиология. - Единственият е, който ще повярва.
Никой не познава биологията на мимиците по-добре от него.
Той е главен аналитик в Уайтхол. - Бях, докато не срещнах Рита.
Сега съм просто механик с психични отклонения.
Картър, покажи му.
Първо, не се сражаваш с армия, мисли за извънземните...
като за един организъм.
Тези обикновени дронове действат като негови остриета.
Алфа, като този, който уби, се срещат много рядко.
Да, около един на 6,18 милиона.
Действат подобно на... - Централна нервна система.
А това е мозъкът.
Той контролира всички. И това е Омега.
Омега има способността да управлява времето.
Когато Алфа бива убит...
се задейства автоматична реакция.
Омега започва деня отново.
Но този път помни всичко, което ще се случи,
само че от твоя гледна точка.
Знае какво ще направим, преди да го направим.
А враг, който знае бъдещето, не може да загуби.
Ако е вярно, как победихте при Вердюн? - Позволиха ни да победим.
Това нещо иска да вярваме, че можем да победим.
Иска да хвърлим всички сили в десанта утре.
Операция "Крах" не е финалният ни удар, а този на врага ни.
Това, което трябва да разбереш, е...
че това е съвършено еволюирал организъм за завладяване на светове.
Има хиляди, милиони такива астероиди, които се носят в космоса като вирус.
Чакат да паднат на свят с подходящите условия.
Нужно е само доминиращата форма на живот да ги нападне и...
И нищо няма да им попречи да завладеят останалия свят.
Ако ти не промениш изхода на битката. - Аз?
Когато си убил Алфа, случайно си влязъл в нервната система на врага.
Кейдж, ти си отнел способностите на Омега да рестартира деня.
Как е възможно това?
Единствената уязвимост на този организъм е човешката природа.
Независимо от това, ти контролираш силата сега.
Както аз при Вердюн.
Значи аз стартирам деня отначало?
Добре. Как да го контролирам?
Трябва да умираш.
Всеки ден. - Докато унищожим Омега.
Признавам си, това е чудесна презентация.
Познавам генерала. Нека му я покажем.
Разкажете му всичко, което казахте на мен.
Ходих при него, Кейдж. Не един път.
Психиатрия, дисекция, забрави ли?
И какво очаквате от мен?
Не видя ли нещо странно? - Будалка ли ме?
Видения. - Имаше ли видения като това?
Омега усеща, когато губи контрол над силата си.
Даже сега мислено те търси.
Когато на крачка да те открие, ще започнеш да имаш видения.
Ще започнеш да виждаш това. - Дори ще видиш къде е.
Ти имаше ли тези видения? - Да.
И го видя, тоест наистина го видя?
Никога на живо.
Значи всичко това е само...
...теория?
Не знаеш дори дали съществува.
Виденията ми показаха, че е във Вердюн, видях го.
Просто загубих способността, преди да се добера до него.
Когато превзехме Вердюн,
Омега вече беше изчезнал.
Значи просто трябва да чакам тези видения,
а след това да ви кажа къде се намира нещото.
Не, Кейдж, ще ме заведеш там...
...и аз ще го убия.
Да те заведа?
Даже не съм обучен да се бия.
Презареди. Презареди.
Добре ли си, Кейдж? - Май си счупих нещо.
Какво? - Гръбнака.
Единственото, което усещам са устните ми.
Слушай внимателно, това е много важно правило.
Единственото правило.
Ако те ранят на бойното поле, погрижи се да умреш.
Защо? - При последната ми битка ме раниха.
Кръвта ми изтичаше, но не достатъчно бързо.
Събудих се в лазарета, с три банки чужда кръв
и всичко приключи.
Загубих способността, разбираш ли?
Ще е най-добре да започнем отначало, не мислиш ли?
Никой не знае какво стана с Кейдж? Скинър, глупако, седеше до теб.
Не знаеш ли къде е този кучи син? - Не, сержант.
Добре. Ще направите още една серия. Едно...
Не, чакай, казвам се Бил Кейдж.
Срещнахме се на плажа, тоест, ще се срещнем на плажа утре.
Притежавам това, което си изгубила.
Добре, хайде пак.
Нямаш време да мислиш.
Запомни, не е достатъчно да знаеш къде ще бъдат.
Трябва да знаеш как да ги убиеш.
Чакай, чакай! Чуй ме!
Добре, направи го.
Ставай, червей!
Стой! Чакай! Чакай! Спри за секунда.
Мислех си...
Това нещо е в кръвта ми.
Може би има начин да го прехвърля. На теб.
Опитах всичко, не става. - Случайно да си...
Всичко ли опита? Всички възможности?
Имаш предвид секс? Да, опитах.
Колко пъти? - Добре.
Отляво! Отляво!
Дръж си очите на четири.
Отново. Отново.
Ставай, червей!
Червей! Опитвам се да бъда мил, червей!
Добре ли си, Кейдж? - Да, чудесно.
Кракът ти е счупен. - Не, още си чувствам пръстите.
Стига!
Рита, какво става? Какво правиш тук? Кой е този?
Той е аз. Преди Вердюн.
В какъв смисъл? Той... - Да.
Кога умираш? Къде? - На плажа утре.
Аз съм Бил Кейдж. Вече водихме този разговор.
Показвате два пръста зад гърба си. Имах видение. Видях Омега.
Общо взето утре играта свършва, затова може ли да продължим?
Къде? - Имаше язовирна стена. В планина е.
Видях надписи на немски. - Можеш ли да разбереш къде е?
Едва ли има толкова много места, които да отговарят на описанието.
Обучението приключи. Ще се видим утре.
Даже не знаем къде отиваме. - Скоро ще разберем.
Междувременно трябва да измислиш как да ни изведеш от въпросния плаж.
Сега какво? Къде отиваме?
Накъде? Съсредоточи се! - Мисля в момента. Мамка му!
Докъде успяхме да стигнем? - Ами...
Трудно е да се каже.
Стой! Стой! Давай!
Кучи син! Правиш крачка вляво, клякаш.
Сега повтори. - Крачка вляво, клякам, дясно.
Крачка вляво, клякам вдясно. Продължавай.
Продължаваш през окопа напред. След това гледай надясно.
Не ми обясняваш точно. Бъди по-конкретен, иначе умирам.
Рита...
Кейдж!
Изкачваме окопа, правя крачка вляво, там има мимик, който убивам.
Корабът експлодира. Тичам 30 крачки на северозапад.
Изкачвам окопа и залягам. След това стъпвам вляво.
Имам нещо на лицето ли?
Не.
Кейдж! Търсихме те навсякъде.
Кейдж!
Момчета, не може ли просто да не го правим днес?
За какво говориш?
Фарел за малко не ни обеси за топките, защото сме те изпуснали.
Добре, Скинър, гледай сега.
Даже ще затворя очи. Готов ли си?
На мен лицевите не ми пречат.
Настъпи новият ден, народе! Съдбата ни зове.
От нас се очаква само едно - победа.
...настоящата ситуация на фронта. Войските ни търпят тежки загуби.
Време е да покажем на тези неща колко струваме.
Баща ми е бил в битката за Британия.
Три години преди янките да влязат във войната.
Не можеха да ни победят.
Чичо ми Джордж е участвал в десанта в Нормандия.
В онези дни, досега да са приключили тази война.
Какво изобщо искат от нас? - Не е ли очевидно? Минерали.
Да, минерали. Трябва им кислород. - Какво значение има?
Те са тук. Побеждават.
Каквото и да искат, ще го получат.
Вие не трябва ли да сте там?
Вече бях. Повече пъти от всеки друг.
Всъщност по това време трябваше да съм вече мъртъв.
Страхливец. - Затова и губим.
Погледнете го само. - Какво става?
Прекъснаха електричеството.
Намерих Омега. Трябва да е тук.
Язовир Курнера, Германия. Идеално пасва на описанието.
Да, намери го. Отново!
Какво значение има? Защото никога няма да стигнем дотам.
Каквото и да направим, колкото и внимателно да планираме,
не може да се махнем от плажа.
Можеш да го направиш. Можеш!
Идвай тук всеки ден и ще те обуча.
Вече ме научи.
Чакам, Нанс! - 500 метра и приближават бързо.
Какво, по дяволите...
Презареди.
Какво следва?
Право нагоре. На хълма.
Сержант, това е новият. Как се казваше?
Трябва ни транспорт, за да продължим нататък.
Какъв е проблемът? - Засадата, която ни чака долу.
Ще ни убият, преди да намерим кола. - Добре, какъв е планът?
Не сме изпробвали само две коли. Минивана и зеления джип.
Тръгвам към джипа и ще ги подмамя,
а ти отивай при минивана. Ако запали, тръгвай. Не ме чакай.
Само не забравяй да откачиш караваната, преди да тръгнеш.
Ще бързаш и не ти трябва излишен товар.
Хайде.
Хайде, Кейдж!
Не виждам.
Ти виждаш ли нещо?
Останете, където сте и запазете спокойствие.
Намирате ли се в автомобил, затворете вратите и стойте вътре.
Врагът достигна Лондон. Повтарям, Лондон е атакуван.
Добро шофиране. - Забравих да откача караваната.
Не говориш много.
Не обичам. - Да говориш?
Не обичам да говоря, да.
Но в крайна сметка говориш с мен.
Обикновено в района на Лион разказваш как си ходила там със семейството.
Брат ти се е загубил.
Никога не съм била в Лион.
Каза ми презимето си.
Пейтън.
Това не е презимето ми.
Намерила си брат ти при електронните игри.
Може би съм си измислила всичко, за да млъкнеш.
Но говориш с мен. - Кейдж, не искам да те опознавам.
А ако си умен и ти няма да искаш да ме опознаеш.
Само така можем да преживеем това.
А Хендрикс? Успя ли да го опознаеш?
Откъде знаеш това име? - Ти го спомена.
Това е невъзможно. - Тогава откъде го знам?
Кога съм го казала? При какви обстоятелства?
Заради него ли не говориш с мен?
Повече никога не споменавай името му. - Защо?
Обичаш ли го? - Мъртъв е!
Гледах го как умира над 300 пъти. Помня всяка подробност.
Помня всичко и не искам да говоря за това.
Извинявай. - Това е просто война.
Тук няма нищо. Да продължаваме.
Трябва да намерим ключовете.
Да вземем само горивото. - Защо да караме, а не да летим?
На това нещо? - Нека позная, страх те е от високо.
Страх ме е от разбиване. И не ме е срам да го призная.
Ще се оправиш, Кейдж, ще се научиш.
Какво има? - Няма нищо, добре съм.
Какво има? - Нищо.
Рита.
Дай да видя.
Трябва да намерим ключовете от вертолета.
Сигурно са някъде тук.
Пълен е с гориво. Намерих онзи маркуч.
Ще летим, Кейдж.
Да речем, че намерим ключа.
Ще го запалим. И къде ще ходим без костюм и оръжие?
Ще се стъмни след няколко часа.
Може би е по-добре да се върнем във фермата.
Ще потърсим провизии, ще пренощуваме, а утре сутринта ще се върнем.
Ще се сгушим пред камината с бутилка вино.
Най-добре ще е да започнем отначало. - Стой, чакай!
На теб ти е все едно, а аз съм уморена и ме боли.
Искам да започна начисто. - Почини си няколко минути.
Кафето е готово. Аз ще потърся ключа.
Десет минути. След това ще те убия.
Хубаво.
Не мога да повярвам, че намери кафе.
Благодаря.
Захар, нали? - Да.
Благодаря. - Чакай. Три, обичаш го с три.
Там има риза, трябва да ти стане.
Колко пъти бяхме тук?
Колко пъти?
Къде са ключовете?
Къде са проклетите ключове?
Можеш да го управляваш, нали? - Не, тоест мога да излетя.
Още работя над приземяването си. - Защо си губим времето тук?
Рита, ако запалиш двигателя, ще умреш.
Не успяваш да продължиш.
Каквото и да правя, ти стигаш само дотук.
Има един мимик на 20 метра оттук.
Напада, когато запалиш двигателя.
Вземи си оръжието и се качвай, Кейдж.
Има още от тях в полето.
Само един от нас остава жив. - Влизай!
Не сме опитвали само да се откажеш.
В къщата има скривалище и храна. Ще ме изчакаш да се върна.
Ще си в безопасност. - Аз съм войник. Доброволец.
Няма да отстъпя. - Ще умреш тук. Точно тук.
Не мога да те спася.
Ако продължа и убия Омега, ти ще умреш.
Завинаги. - Какво значение имам аз?
Бих искал... да не те познавах.
Но те познавам.
Презимето ми...
...е Роуз.
Ставай, червей!
Хубавото е, че има надежда за вас. А тя е в славната битка утре, редник.
Ще бъде вашето изкупление. В огъня се раждат истинските герои.
Да?
Кой ти разреши да говориш с мен?
Имам нещо на лицето ли, войнико?
Извинете, че ви обезпокоих, сержант.
Шоуто предстои. Нека ти подготвя костюма.
Къде ти е шлемът?
Не нося такъв. Разсейва ме.
Пил ли си? - Трябват ми още три пълнителя 556.
Осем гранати и допълнителна батерия.
Донеси ми ги.
Ей, друже!
Нещо не е наред с костюма ти.
В него има мъртвец.
Довърши ме!
Омега не е там. - Как така не е там?!
Предполагам, че никога не е бил. - Знаеха, че идваме.
Причакваха ни. Виденията са били капан.
Също както виденията на Рита при Вердюн са били капан.
Можеше да ме убие, но не го направи. Иска кръвта ми.
Значи знае кой си. Иска си обратно силата.
И ще си я получи, освен ако не намерим Омега.
Няма друг начин. Свършено е с нас. - Не, не е свършено!
Не се получава... - Ти направи прототип в Уайтхол.
Да, и ме уволниха заради него.
Какво прави? - Това е предавател.
Прикрепяш го към Алфа, който прави връзка с Омега, или поне това е идеята.
Но не мога да работя с него, не и с това оборудване.
Как да ти намерим необходимото? - Там е проблемът...
В Уайтхол дори бях готов да тествам пропотипа,
но когато казах на шефовете, ме уволниха.
Мислеха го за луд. - Отиваме в Уайтхол.
Ще ви арестуват още преди да сте припарили.
Психиатрия, дисекции, помниш ли? Не забравяте ли нещо?
За да работи, предавателят има нужда от жив Алфа.
Не ни е необходим. Имаме него.
Когато китайската делегация се появи, се забързваме.
Мъжът с жълтата лента винаги те разпознава.
Наведи глава и мини вдясно.
Много добре.
Три, две, едно...
Сега. Едно, две...
Шест, седем, осем...
Петнадесет, сега.
Завърти се.
Продължавай да вървиш право напред.
Помолих да не ме безпокоят! Дано да е нещо важно.
Съдбата на човечеството достатъчно важна ли е?
Не вярвам на очите си. - На мен ли го казваш?
Генерале, седнете настрани от бюрото си.
На ваше място бих взел думите й насериозно.
Впечатлен съм от вас, майоре. Когато напуснахте кабинета ми,
не очаквах, че ще се завърнете и то с най-добрия ми войник.
Отначало историята ми ще звучи нелепо,
но колкото повече разказвам, толкова по-логична ще ви се струва.
Кажете му, че ще му се обадите. - На кого?
На генерал-майор Бомон. Самолетът му има закъснение. Лошо време.
Да?
Благодаря ти, Бомон. Ще ти се обадя.
Десантът утре ще е касапница. Аз и всички останали войници
ще умрем 5 минути след като стъпим на плажа, защото врагът знае за нас.
Откъде знам ли? Преди да умра, убих мимик, който беше различен.
Вкара нещо в кръвта ми.
Сега отново и отново преживявам този ден. Също като тях.
И като сержант Вратаски при Вердюн.
Кажете на секретарката, че всичко е наред.
Моля?
Извинете, генерале, мислех, че сте сам.
Няма проблем. - Напечатала е заповедите.
Пропуснала е само бунището за горивни отпадъци при Гринуич.
Казвате се Айрис. Родена сте на 17 септември.
Генералът е използвал връзките си, за да прати сина ви в Австралия -
възможно най-далеч от войната. Ще му кажете, че вечерята е отменена.
Вечерята беше отменена.
Пропуснала си бунището.
Благодаря, Айрис. Това е засега.
Кейдж, да се махаме. - Рита...
Какво постигаме? - Остави ме... Моля те.
Не го застрелвай пак, моля те.
Генерале, не за първи път водим този разговор.
Твърде сте упорит.
Не ми вярвате, когато ви казвам, че д-р Картър е прав,
че противникът може да си играе с времето.
Десантът ще се провали, независимо колко войници пратите.
Войната може да се спечели, само ако намерим източника им на енергия.
А единственият начин да го намерим, е в онзи сейф там.
Колкото и пъти да водим този разговор,
вие отказвате да приемете, че врагът ще завладее Лондон
и че ние губим. Губим всичко.
Да предположим за момент,
че не мога логично да си обясня
впечатляващия ви набор от трикове.
Д-р Картър ми сподели,
че устройството има нужда от жив мимик. Защо ви е?
Това е моя грижа. - Напротив.
Както казахте, проблемът засяга целия свят.
Какво ще направите, ако ми повярвате за всичко?
Ще намеря този... - Омега.
...и ще го излича от земята. - Психически не сте готов за това.
И никога няма да бъдете.
А сега какво ще правим?
Не знам, преди не сме стигали дотук.
Лесна работа. - Не мърдайте!
На място! - Не мърдайте! Никой да не мърда!
Въоръжена е!
Какво трябва да направя? - Забий го в крака си!
Хайде!
Кейдж, какво става?
Кажи нещо! - Усещам го. Отвежда ме там.
Какво виждаш?
Лувърът. - Къде? Къде си?
Вътре съм. Всичко е наводнено.
Спускам се в гараж под музея.
Виждаш ли Омега?
В Париж е!
Рита!
Какво сте направили?
Какво сте ми направили?
Ще се оправите. Наложи се да ви прелеем кръв.
Нямате представа какво сте направили.
Не ми е разрешено да говоря с вас. - Бях с една жена.
Рита Вратаски. Жива ли е?
Рита Вратаски. Моля ви...
Само това ми кажете.
Моля ви, кажете ми. - Съжалявам.
Освободих се за три минути. Какво ти става?
Мислех, че си мъртва.
Още не.
Съжалявам, Кейдж. - Не, недей! Край с това!
Вече не мога. Преляха ми кръв.
Загубих способността.
Усещам го.
Вече не мога да рестартирам деня.
Трябва да убием Омега преди началото на десанта.
Имаме по-малко от три часа.
Нужен ни е самолет, за да стигнем до Париж навреме.
Също и войници. - Кой луд ще дойде с нас в Париж?
Кейдж! Кейдж! - Момчета!
Навсякъде те търсихме. - Да, чуйте.
Фарел ни скъса задниците. - Чуйте ме! Трябва да чуете това.
Отначало ще звучи нелепо, но колкото повече говоря,
толкова по-логична ще изглежда. - Така ли?
Каза в кое училище съм бил.
После каза името на учителката ми във втори клас, г-ца Полио.
Не му дала да излезе и се напикал.
Млъкни!
Казвам ви - той знае всичко за всички ни.
Глупости!
Дали? Каза, че истинското ти име не е Форд.
Форд е бил твой приятел, загинал в първата си битка.
Заел си неговото място и изпращаш чекове на семейството му.
Хитрец такъв! - Кейдж казва, че и врагът ни познава.
Очаква ни на плажа. Всички ще умрем.
Десантът ще се превърне в меле. - Я виж ти!
Много ни нахъса за утре. Благодаря ти, Кейдж.
Но това може да се промени, нали? Може да направим нещо.
Трябва да има начин да спечелим.
Има шанс. Макар и малък.
Но трябва да дойдете с мен. - Слушай, братле...
Не ми пука какво си мислиш, че знаеш за нас.
Ние току-що те срещнахме. Защо ни е да го следваме в битка?
Не очаквам да следвате мен.
Очаквам да следвате нея.
Това е Металната... - Десети отряд.
Рита Вратаски, позната още като...
Да, да.
Ангелът на Вердюн.
Добре тогава.
Настъпи новият ден, народе! Съдбата ни зове.
От нас се очаква само едно - победа.
Бъдете сигурни, че врагът ще ви благодари, че не се раздавате докрай.
Отряд!
Къде е десети отряд?
Значи този Омега контролира времето.
Ще го пратим с куршуми, откъдето се е пръкнал!
И после се прибираме. - Охранява го Алфа.
Него също ще убием. - Не.
Чухте какво каза Кейдж. Не убивайте Алфа.
Ако убием Алфа, Омега ще върне целия ден.
Дори няма да водим този разговор и той ще знае, че идваме.
И какво да правя, когато Алфа се изправи срещу мен?
Ще се жертваш за отбора.
Когато се приземим, бързо ще усети, че сме наблизо.
Ще ни трябва и човек тук.
Идвам с теб, Кейдж.
30 секунди до пристигането.
Кейдж! - Не!
Кимъл, не!
Форд! - Кейдж!
Трябва да скочим, Рита! - Скачайте!
Кейдж, знаели са, че идваме. - Спускайте се!
Веднага! Спускай се! - Не си обезопасен.
Защо се забави толкова?
А другите?
Нямаме много муниции. Имам една мина, а Форд няма нищо.
Гриф има само половин пълнител и едва мърда.
Мислех, че можеш да виждаш бъдещето. - Не съм преживял деня докрай.
Не знам какво ще се случи. - Няма значение.
Да приключваме с мисията. - Как?
Гриф не може да ходи, изгубихме трима...
Времето ни изтича. Съберете си мунициите.
В онази пирамида сигурно има хиляди мимики.
Какво? Да влезем през парадния вход ли?
Ако останем тук - умираме. - Така ли? Там нямаме шанс.
Имаме...
С онова.
Никога няма да полети. - Не е необходимо.
Трябва само да ни закара по най-бързия начин дотам.
Ако двигателите още работят, можем да го управляваме.
Скинър, разчисти отпред.
Опитай отново. - Не става.
Подаване на гориво - слабо.
Захранването е включено.
Разчистено е! Да тръгваме, хайде!
Няма да съм от полза там. Нека ви осигуря малко време.
Захранването се включи. Ще проработи.
Хайде бе, хора, трябва да тръгваме! - Вие тръгвайте!
Скинър! Гриф! Хайде!
Тръгваме, къде са те? - Къде са Скинър и Гриф?
Няма да дойдат!
Тръгвай, братко! Хайде!
Ще се видим в следващия живот.
Проклятие!
Отдръпни се, отдръпни се.
Да тръгваме! И то веднага!
Идват, Кейдж!
Елате ми, отрепки! Елате ми!
Презареди! Презареди!
Идват!
Елате ми!
Кейдж!
Поеми управлението!
Не!
Рита!
Ускори докрай!
Имал съм и по-лоши дни.
Там е. Във водата.
Боже!
Това е Алфа. - Ще го отклоня.
А ти ще убиеш Омега. - Не.
Няма да изкараш и минута срещу него.
Кейдж. - Мога да го разсея.
Вземи гранатите. - Ще се справя.
Чуй ме! Чуй ме!
Никой от нас няма да излезе оттук жив.
Благодаря ти...
че ми помогна да стигна дотук.
Ти си добър човек, Кейдж. Искаше ми се да те опозная повече.
Добре дошли в Лондон, майоре.
Аз съм ефрейтор Монтгомъри, от пресцентъра на генерал Бригам.
Радвам се, че сте тук. Чухте ли новината? Прекрасно, нали?
Точно преди изгрев тази сутрин, в Париж бе засечен енергиен взрив.
Не сме сигурни какво точно значи това,
но изглежда е довел до пълна разруха на вражеските сили.
Към момента руски и китайски войски пресичат Европа,
без да срещат съпротива.
Утре ще напреднем по западния фронт.
Вярваме, че ще маршируваме към победа за нас,
нашите близки, нашите сънародници и за цялото човечество.
Кои сте вие? - Аз съм боец!
Какво правят бойците? - Убиват!
Вие какво ще правите? - Ще убиваме!
Утре ми е двадесетата битка. - Ще напълниш гащите утре.
Защо не си вземете по една чаша "Млъкни, по дяволите"?
Шегаджийка, но се басирам, че утре ще поставя рекорд.
Ще поставиш рекорд за бягане с насрани гащи!
Стига с глупостите!
Какви сте? - Бойци!
Какво правят бойците? - Убиват!
Мирно!
Да? Какво искаш?