Dopustite mi da vam ispričam jednu staru priču,
da vidimo koliko je dobro znate.
Nekada davno, dva kraljevstva su bila u zavadi.
Nesloga među njima je bila toliko velika,
da je rečeno da će samo veliki junak
ili strašan razbojnik biti u stanju okupiti ih.
U jednom kraljevstvu, žive ljudi poput tebe i mene
kojima vlada tašt i pohlepan kralj.
Oni su vječito nezadovoljni
i ljubomorni na bogatstvo i ljepote svojih susjeda.
Dok u drugom kraljevstvu Močvara
živi mnoštvo divnih i čudesnih stvorenja.
I njima ne trebaju ni kralj ni kraljica,
jer mogu vjerovati jedni drugima.
Na velikom drvetu, na visokoj litici Močvare,
živio je jedan duh.
Vi bi pomislili da je to djevojčica.
Ali to nije obična djevojčica.
Ona je vila.
Eto.
Ime joj je Zlurada.
Dobro jutro g. Shantuwell, dopada mi se vaša kapa.
Ne, nemoj to raditi!
Promašio si me!
Dobro jutro! - Dobro jutro!
Ugodno kupanje, djevojke!
Čemu sva ova frka? - Stražari na granici su...
Ja joj želim reći!
Postoje pravila Sunčice. Sad ću ja, slijedeći put ćeš ti.
Tako si i prošli put rekla,
ja joj sad trebam reći, a ti slijedeći put.
Šta da mi kažete? - Dobro!
Hvala ti.
Zlurada...
Stražari na granici su uhvatili čovjeka-lopova da krade dragulje.
Ispričavam se.
Uvijek je u žurbi sa tim svojim velikim krilima.
Ona je uvijek tu. Nadam se da neće početi novi rat.
Ne bojim se.
Osim toga, do sada nisam vidjela nijednog čovjeka izbliza.
Izlazi! - Neću!
Žele me ubiti, a osim toga,
odvratno izgledaju.
Vrlo si nepristojan!
Ne slušaj ga, Balthazare.
Imaš klasičnu ljepotu.
Pogrešno je krasti.
Ali, mi zbog toga ne ubijamo ljude.
Izlazi! Izlazi iz ovih stopa!
Jesi li ti odrasla osoba?
Ne.
Mislim da je to samo dječak.
A ti si samo djevojčica.
Mislim. - Tko si ti?
Zovem se Stefan.
Tko si ti?
Ja sam Zlurada.
Da, tako je.
Moraš ga vratiti.
Šta da vratim?
Da sam znao da ćeš ga baciti, zadržao bih ga.
Nisam ga bacila.
Poslala sam ga kući, kao što ću i tebe.
Jednog dana ću živjeti tamo, u dvorcu.
Gdje sada živiš?
U štali.
Znači, roditelji su ti farmeri?
Moji roditelji su mrtvi.
Kao i moji.
Vidjet ćemo se opet.
Ne bi se trebao vraćati. Nije sigurno.
Ako napravim taj izbor, ako se vratim hoćeš li biti tu?
Možda.
Šta je bilo? - Tvoj prsten.
Željezo je štetno za vile. - Oprosti.
Sviđaju mi se tvoja krila.
Zlurada je uspjela nagovoriti Stefana da baci svoj prsten,
koji je inače posjedovao malo stvari.
Tako su se mogli dodirivati rukama.
Njeno srce je dotakao.
Tako je mladi lopov, koji se nadao krađi dragulja
ukrao nešto mnogo vrijednije.
Zlurada!
Vidi, tko se vratio poslije toliko tjedana.
Mislio sam da je vrijedno rizika.
Pa, kako se ti zabavljaš?
Stefan i Zlurada su postali krajnje neobični prijatelji.
S vremenom, činilo se, kao da je, bar za njih,
zaboravljena stara mržnja između ljudi i vila.
I, kao što se često događa,
prijateljstvo se pretvorilo u nešto drugo.
Na šesnaesti rođendan, Stefan je dao Zluradi poklon.
Rekao je da je to poljubac prave ljubavi.
Ali, nije bilo tako suđeno.
Kako su godine prolazile,
Stefan se u svojim ambicijama udaljavao od Zlurade,
i poveo se iskušenjima kraljevstva ljudi.
Dok se Zlurada, najjača od svih vila,
uzdigla u zaštitnika Močvare.
Zlurada je često šetala sama,
ponekada se pitajući gdje je Stefan,
jer nikada nije mogla razumjeti ljudsku pohlepu i zavist.
Uskoro će to naučiti.
Čim je kralj ljudi čuo da moć jača u Močvari,
zakleo se da će je uništiti!
Pažnja. Stoj!
Postroj se u liniju!
Eto ga!
Misteriozna Močvara gdje se nitko ne usuđuje ući
od straha od magičnih stvorenja
koja vrebaju tamo. Ja kažem da ćemo ih slomiti!
Ne idite dalje!
Kralj ne prima naređenja od krilatog vilenjaka.
Ti meni nisi kralj!
Donesite mi njenu glavu.
izvucite mačeve!
U napad!
Ustanite i stanite uz mene!
Idemo!
Napad!
Ti!
Kralju!
Nikada nećete imati Močvaru, ni sada niti ikada!
Ti!
Kada sam se popeo na prijestolje,
obećao sam ljudima
da ćemo jednog dana zauzeti Močvaru i njena blaga.
Svaki od vas,
zakleo mi se na vjernost
u tu svrhu.
Veličanstvo...
Poraz u bitci,
hoće li to biti moja ostavština?
Vidim, svi čekate da umrem.
Neću još dugo, ali šta ćete onda?
Imenovat ću nasljednika prijestolja.
Da zbrinem svoju kćer.
Tko je među vama dostojan,
da ubije krilato stvorenje,
osveti me nakon moje smrti i uzme krunu?
Zlurada!
Pa, kako je živjeti među ljudima?
Zlurada, došao sam te upozoriti.
Žele te ubiti.
Kralj Henry je govorio, ali ništa.
Molim te, moraš mi vjerovati.
Pričali su o mnogim stvarima
i godine su izblijedjele.
I ona je oprostila Stefanu
njegovu glupost i ambicioznost.
I kao da se sve dogodilo jako davno.
Zlurada?
Šta je ovo?
Osvetio sam vas, gospodine.
Uništena je?
Dobro si ovo napravio, sine.
Napravio si ono čega su se drugi bojali.
Bit ćeš za to lijepo nagrađen.
Učinit ću sve što je u mojoj moći
da vam budem dostojan nasljednik, Vaše Veličanstvo.
Imam te!
Dat ću ja tebi! - U čovjeka...
Demon!
Šta si napravila sa mojom ljepotom?
Radije bi volio da su te danas prebili?
Nije bilo sigurno. - Prestani se žaliti.
Spasila sam ti život.
Oprosti mi.
Kako se zoveš? - Diaval.
Zauzvrat, pošto si mi spasila život, bit ću ti sluga.
Što god ti bude trebalo.
Krila.
Želim da budeš moja krila.
Predstavljam vam prvog u nizu,
Njegovo Kraljevstvo Veličanstvo, kralj Stefan.
On mi je ovo napravio, da bi postao kralj.
Šta sada, gospodarice?
Djevojčica!
Djevojčica je!
Dakle?
Ništa nisam vidio.
Ali, bilo je neko...
Šta?
Dijete.
Kralj Stefan i kraljica dobili su dijete.
Krstit će ga.
Rekli su da će biti veliko slavlje.
Veliko slavlje zbog djeteta...
Baš sjajno!
Ljudi svih slojeva, došli su prisustvovati krštenju.
Čak i tri dobre vile, došle su u miru i sa dobrim željama.
Vidite bebu! - Jao, beba!
Molim vas, skoncentrirajte se. Oh, nemoj opet ti.
Pozdravi Vaše Veličanstvo. Ja sam Cvjetana iz Močvare.
Ja sam Sunčica, Vaše Veličanstvo.
Ja se zovem Gorana, Vaše Veličanstvo.
Donijele su poklone za našu kćer.
Nisu to bilo kakvi pokloni znate,
jer mi smo čarobne! - A i znamo sa djecom.
Vrlo dobro.
Draga Ružice,
želim ti dati poklon ljepote.
Moja želja je da nikada ne budeš tužna.
Samo sretna, svih dana tvog života.
Drago dijete,
moja želja je da nađ...
Zlurada!
Vidi, vidi!
Kakav blistavi skup, kralju Stefane.
Kraljevska obitelj, plemstvo, običan narod...
Baš prikladno...
Čak i rabin.
Moram priznati da sam prilično tužna
jer nisam dobila pozivnicu.
Ovdje nisi dobrodošla.
Oh, dragi Bože.
Situacija je vrlo nezgodna.
Nisi uvrijeđena?
Ne.
A da bih pokazala da nisam loše volje,
i ja ću poželjeti nešto djetetu. - Ne!
Ne trebamo ništa od tebe!
Ne približavaj se princezi! - Tako je, ne približavaj joj se!
Slušajte svi jako dobro!
Princeza će zaista rasti u milosti i ljepoti.
Voljet će je svi koji je budu sreli.
Lijep poklon.
Nije.
Ali...
Prije zalaska sunca, na njen šesnaesti rođendan,
ubost će prst na vrh vretena
i past će u san kao mrtva!
San iz koga se nikada neće probuditi!
Zlurada, molim te nemoj to raditi. Preklinjem te!
Sviđa mi se kada preklinješ.
Ponovi to.
Preklinjem te.
U redu.
Princeza se može probuditi iz njenog smrtnog sna...
Ali samo...
Poljupcem prave ljubavi!
Ova kletva će trajati zauvijek!
Nema te sile na svijetu koja je može promijeniti!
Kralj Stefan je naredio svojim ljudima
da se unište sva vretena u cijelom kraljevstvu.
Vretena su uništena i spaljena da se nikada ne bi mogla koristiti
i bačena u najdublje tamnice dvorca.
Kralj je u tajnosti povjerio sigurnost djeteta
u ruke 3 čarobne vile.
One su je odvele u udaljeno skrovište na 16 godina i jedan dan.
Stefan se zaključao iza zidova svog dvorca,
dok su njegovi vojnici jahali na daleko i naširoko da pronađu Zluradu.
A ona je izgradila svoj zid od trnja,
da Močvaru nikada više ne dodirne ruka čovjeka.
Uživala je u patnji koju je nanijela njena kletva.
Vile su počele ispunjavati svoje obećanje
da će podići Ružicu u kolibi okruženoj šumom.
Šta?! Ne! Izgleda užasno!
Hajdemo.
Princezu ne smiju prepoznati. Oh, podignite je.
Ne, ono što nam treba je prigodna maska.
Kako to misliš? - Trebamo poprimiti ljudski oblik.
Moramo se pobrinuti za ovo dijete.
Okupite se, djevojke.
Spremne?
Jedan, dva, tri... Narasti!
Prilično je dobro.
Sad, ako netko pita, mi nismo čarobne vile,
već tri seljanke koje odgajaju siroče u šumi.
Dakle...
Nema više letenja. - Nema letenja?! - Ne, ne...
I bez magije. - Bez magije?! - Čule ste me!
Tu si! Zašto se skrivaš?
Hajde, idemo.
Toliko si ružna, naprosto mi te je žao.
Mrzim te.
Zvjerko.
Vile vjerovatno nisu bile dorasle svom zadatku.
Zašto plače? - Sigurno je gladna.
Dajte joj onda da jede!
Neće skoro prestati, ako joj ne daju nešto.
Šta? - Varaš!
I ja sam to vidjela. - Idemo ispočetka.
Kako želiš. - Pohlepna...
Kozo jedna!
Prokleta koza!
Prestani to raditi.
Ništa ne radim.
Pa, netko to radi. - Nisam ja. - Vas dvije,
dosta mi vas je i neću više tolerirati.
Prestanite!
Sve je to vaša krivnja!
Ma daj, zabavno je!
Kako su dani prolazili, Stefan je postajao sve mračniji.
Sve više su ga proždirale paranoja i osveta.
Puštaj!
Iznevjerio si me.
Zid ne može izgoriti. Neuništiv je!
Ništa nije neuništivo!
Ni zid, niti Zlurada...!
Niti prokletstvo!
Dovedite mi kovače.
Vidi, mala zvijer samo što nije pala sa litice.
Šta?
Zdravo.
Odlazi.
Idi.
Odlazi.
Ne volim djecu.
Digni me, digni me...
Idi kući, hajde...
Kao što je Zlurada rekla,
Ružica je rasla u milosti i ljepoti...
Lijepa ptica.
...daleko od pompozne palače, koju nije pamtila.
Kako su se mijenjala godišnja doba i cvijeće raslo,
tako je rasla i ona.
Zanimao ju je svijet koji ju je okruživao.
Naročito, što leži iza zida od trnja.
Radoznala mala zvijer.
Nije bila jedina koja se željela probiti kroz zid.
To je ona, Zlurada. - Ne znam.
Dovedi mi je.
Samo neka luckasta seljanka.
Kako si mi to mogla napraviti? - Rekao si, štogod mi treba.
Da, ali ne da budem pas. - Bio si vuk, ne pas.
Ista stvar!
Prljavi su, zli i love ptice.
Dobro, sljedeći put ću te pretvoriti u crva.
Može, radije bih bio crv, nego prljavi...
Pitam se...
Znam da si tamo. Ne boj se.
Ja se ne bojim. - Izađi, onda.
Onda ćeš se ti uplašiti. - Neću.
Znam tko si ti.
Stvarno?
Ti si moja dobra vila!
Šta? - Moja dobra vila.
Motriš na mene cijelog mog života.
Uvijek sam znala kada si u blizini.
Kako? - Tvoja sjenka
prati me još otkako sam bila mala.
Gdje god sam ja išla, tvoja sjenka je uvijek bila sa mnom.
Sjećam se tebe. Lijepa ptičice!
Ovo je Diaval.
Zdravo, Ružice.
Poznajem te otkako si se rodila.
Ovo je sve što sam ikada zamišljala!
Tako je prelijepo! Oduvijek sam željela doći...
Laku noć, zvjerko.
Ismijavaš mi se.
Znam šta radiš.
Točno znam šta radiš. - Gospodaru?
Kraljica zahtijeva Vaše prisustvo.
Ostavi me. - Gospodaru, nije joj dobro.
Liječnici se boje da neće preživjeti noć.
Zar ne vidiš da sam usred razgovora?
Onog dana kad budeš došla,
tog dana, bit ću spreman.
Kako je prelijepo.
Ukidam moju kletvu, da je više ne bude.
Ukidam moju kletvu, da je više ne bude!
Neka je više ne bude!
Da li sve vile imaju krila?
Većina ih ima. - Zašto ih ti nemaš?
Sve ostale vile mogu letjeti.
Nekada sam imala krila, ali su mi ih uzeli.
Ne volim pričati o tome.
Kakva im je bila boja? Jesu li bila velika?
Toliko velika, da su se vukla za mnom dok sam hodala.
I bila su jaka.
Mogla su me lako nositi kroz oblake i poigravati se na vjetrovima.
Niti jednom me nisu izdala.
Niti jedan jedini put. Mogla sam im vjerovati.
Dolazi!
Gdje su ti radnici?
U krevetima, Veličanstvo. - Vrati ih odmah na posao.
Ali, iscrpljeni su gospodaru.
Nastavit će posao sa prvim zracima sunca.
Neka sada počnu raditi. - Molim, sada je mrkli mrak?
Da.
Tako je, mrkli je mrak.
Probudi ih odmah. - Gospodaru?
Probudi ih odmah sve! Radit će se bez odmora!
Nema se vremena! Hajde više!
Ružice, dođi ovamo.
Zdravo!
Sjedi.
Trebam ti nešto reći. - Šta je bilo?
Na ovom svijetu ima zla.
Od toga te ne mogu zaštititi.
Uskoro ću napuniti 16 godina. Znam se sama brinuti.
Razumijem.
Nisam o tome željela razgovarati. - Imam plan.
Kada narastem, doći ću živjeti ovdje u Močvari, sa tobom.
Brinut ćemo jedna o drugoj.
Ne moraš čekati da narasteš.
Možeš i sada živjeti ovdje.
I hoću!
Spavat ću na drvetu, jest ću bobice i orahe.
I sva stvorenja će biti moji prijatelji!
Bit ću sretna ovdje, do kraja svog života.
Sutra ću reći tetkama.
Vidjet ćemo se sutra.
Tako sam uzbuđena!
Drage tetke, imam skoro 16 godina. Trebam imati svoj život.
Ne...
Jako vas volim, vrijeme je da se pozdravimo.
Bile ste sjajne prema meni,
osim onoga slučaja sa paucima...
Zdravo.
Ispričavam se na smetnji.
Krenuo sam do dvorca kralja Stefana i...
totalno sam se izgubio. Možeš li mi pomoći?
Oprosti, moja greška. Požurio sam i...
Oprosti mi.
Na onu stranu.
Dvorac.
Kako se zoveš? - Phillip.
Zdravo, Phillipe.
Kako se ti zoveš?
Ružica.
Zdravo, Ružice.
Lijepo je upoznati te i još jednom,
ispričavam se što sam bio takva nespretna budala.
Oprošteno ti je. - To je dobro.
Dobro, ja ću sada krenuti.
Zbogom!
Hoćeš li se vratiti ovamo?
Ništa me ne može spriječiti.
Onda ćemo se uskoro vidjeti. - Vrlo skoro.
Zbogom Phillipe. - Zbogom, za sada!
Prestani sa tim!
Pa? Taj dečko je odgovor.
Ne, Diaval. - Jeste!
Poljubac prave ljubavi da poništi čaroliju, sjećaš se?
Poljubac prave ljubavi. Zar još nisi shvatio?
Dala sam joj tu kletvu, jer tako nešto ne postoji.
Možda se ti tako osjećaš ali...
A Ružica?
Možda joj je taj dečko jedina šansa.
U svakom slučaju, to je njena sudbina.
Hajde, pretvori me u šta god hoćeš.
U pticu, u crva... Više me nije briga.
Baš sam sretna što sutra odlazim!
Ne ideš ti nigdje sutra. - Sutra je njen 16. rođendan.
A Stefan je rekao da će doći po nju poslije njenog rođendana.
Ne, rekao je na njen rođendan!
Ne, na dan poslije njenog rođendana!
Na! - Poslije!
Na! - Poslije! Na! - Poslije!
Prekinite!
Kako si mogla!
Moramo o nečemu razgovarati. - Naravno draga, o čemu se radi?
Žao mi je što ovo moram reći,
ali sutra punim 16 godina.
Da, da...
Odlazim od kuće.
Slušaj ti, mlada damo... Nisam ja provela
punih 16 godina u ovoj jadnoj kolibi sa ova dva imbecila...
Tišina!
Da bi ti to pokvarila posljednji dan.
Vratit ćemo te tvom ocu sa...
Moj otac?
Rekli ste da su mi roditelji mrtvi.
Mislim da je bolje da dođeš i sjedneš.
Dobra vilo!
Ovdje sam.
Kada si mi mislila reći za kletvu?
Je li to točno?
Je.
Moje tetke kažu da je to bila zla vila.
Ne mogu se sjetiti njenog imena.
Rekle su...
Bilo je to... - Zlurada.
To si ti?
Ti si Zlurada?
Ne! Ne dodiruj me!
Ti si zlo na ovome svijetu!
To si ti!
Pronađi dječaka!
Do ulaza neka ne bude nikakve straže, neka uđe bez prepreka.
Oprostite na smetnji, Visočanstvo!
Pronašli smo ovu djevojku na ulazu. Tvrdi da je princeza.
Oče! To sam ja, Ružica!
Ista si kao tvoja majka.
Došla si jedan dan ranije. Rekao sam tim idiotima!
Zaključajte je u sobu. Kreni!
Pripremite ljude. Zlurada dolazi!
Kako je divno biti ponovo mali!
Vidi mi nožice! Obožavam moja mala stopala!
Obratite pažnju! Moramo naći Ružicu!
Ili će nas kralj skratiti za glave!
Stani!
Princezo!
Tražim jednu djevojku. - Naravno, srce.
Treba mi konj.
Ružice!
Hajde, Diavale!
Ružice!
Brže Diavale! Brže!
Gotovo je.
Povukli su sve stražare. Sada te čekaju.
Ako pređeš ove zidine, nećeš se vratiti živa.
Onda ne dolazi. Ovo nije tvoja borba.
Baš ti hvala.
"Trebam te, Diavale. Ne mogu to napraviti bez tebe, Diavale."
Čujem te.
Gledajte je!
Šta ste to napravile?!
Ona samo spava!
Samo spava. Vidite?
Ona samo spava.
Samo spava?!
Zauvijek!
A poljubac? - Tako je! Poljubac prave ljubavi!
Prava ljubav ne postoji.
To je jedina nada, Vaše Veličanstvo!
Gospodarice...
Šta sada da radimo? - Ne smijemo se predavati, zar ne djevojke?
Ne znam ni odakle krenuti.
Prava ljubav ne pada s drveta.
Ja se ispričavam...
Sram me je, ali ne znam gdje se nalazim.
U dvorcu kralja Stefana.
Tu i trebam biti. Čudno, ne sjećam se kako sam ovdje dospio.
Zašto si došao? - Otac me je poslao da vidim kralja.
Tko je tvoj otac? - Kralj John od Austina.
Princ!
Ružica!
Poznaješ je?
Zašto spava? - Zarobljena je u začaranom snu.
Zar nije prelijepa?
Najljepša djevojka koju sam ikada sreo.
Bi li je želio poljubiti?
Jako. - Onda je poljubi!
Smijem li? Jedva se poznajemo. Vidjeli smo se samo jednom.
Zar nisi čuo za ljubav na prvi pogled! Poljubi je!
Hajde!
Kažete, začarana?
POLJUBI JE!
Nisi to dobro napravio! - Treba biti poljubac prave ljubavi!
Bile smo sigurne da je to to. - Šta to radite?!
Moramo nastaviti tražiti!
Rekla sam ti.
Ne tražim oproštenje,
jer ono što sam ti napravila je neoprostivo.
Bila sam toliko izgubljena u mržnji i osveti.
Slatka Ružice!
Ukrala si ono što je ostalo od mog srca.
A sada sam te zauvijek izgubila.
Zaklinjem ti se, ništa te neće povrijediti,
dok god sam živa!
I neće ni dan proći, a da mi ne nedostaje tvoj osmijeh.
Zdravo, dobra vilo.
Zdravo, zvjerko.
Prava ljubav!
Stigla je, gospodaru.
Hoćemo li se sada vratiti u Močvaru?
Ako to stvarno želiš.
Prestanite! - Nazad!
Pretvori se u Zmaja!
Hajde!
Trči, Ružice!
Dosta!
Kakav je to osjećaj?
Biti vilinsko stvorenje bez krila?
U svijetu kome ne pripadaš!
Skloni se, Ružice!
Gađajte je!
Gotovo je!
Zlurada je srušila zid od trnja.
I pozvala je Ružicu da vidi kakva je bila Močvara
davno, prije nego što je Zlurada bila dijete,
a njeno srce čisto.
Sada je opet bilo čisto.
Nije to sve!
Eno je. Požurite, čekaju!
Čekajte na mene!
Predajemo krunu našoj maloj Ružici,
za koju smo žrtvovale najbolje godine svog...
Nema veze.
Naša kraljevstva su ujedinjena.
Dobili ste kraljicu!
Kao što vidite, priča ima malo drugačiji kraj.
A kako sve ovo znam? Jer su baš mene zvali
Uspavana Ljepotica.
I na kraju, kraljevstva nije ujedinio ni junak niti razbojnik,
kao što je predvidjela legenda,
već stvorenje koje je bilo i heroj i razbojnik.
A ime joj je bilo Zlurada!