Minun koirani on isompi.
Sanoit, että täällä on puumia.
En ole nähnyt täällä puumaa yhdeksään vuoteen.
Entä se Snipesin Nolandista löytämä raato?
Se ei ollut puuma. Rintaa ei ollut raadeltu.
Ne syövät ensin sydämen.
Löydä minulle puuma, niin saat 20 dollarin kultarahan.
Jos täällä vielä on puuma, se on varmasti paholaisen oma.
Se voi päätyä jahtaamaan sinua. –No, haluan sellaisen.
PEMBERTONIN PUUTAVARAYHTIÖ
Vaughn, pyydä tyttöä tuomaan ruokani.
Varokaa!
Vauhtia, pojat.
George! –Tuokaa tänne.
Albert, mitä teet täällä? –Pankista tuli kirje.
Ei syytä huoleen.
Laina pitää neuvotella uusiksi.
Menen ensi viikolla Bostoniin. –Ylös!
Setäni on partneri. Jos menemme pohjoiseen ja jatkamme siitä...
Huhutaan, että kongressi perustaa kansallispuiston Carolinaan.
Se on mahdollista.
Kun valtio vie maat, ei jää puutakaan pystyyn.
Ongelma on se, että pörssin romahdettua –
osakkeesi eivät enää riitä vakuudeksi –
lainan uusimiseen.
Pääomani on kiinni Carolinassa.
Entä maat Brasiliassa?
Niihin en halua kajota.
Olisit nainut Peg Lowellin. Et tarvitsisi pankkeja.
Sinä tiedätkin kaiken. –Puhuisit useammin siskollesi.
Tulin nyt viikonloppuna. –Kerran. Ja kuinka pitkään?
Mitä teet siellä vuorella? Luoja tietää miksi.
Tekisit jotain järkevää. –Pärjään ihan hyvin.
Tuleeko muuta? –Ei kiitos.
Se nainen, jota kuolaat, on lähes alkuasukas.
Varttui metsurileirillä.
Metsurileirillä? –Arvelin, että pidät siitä.
Se ikävä kyllä paloi ja koko perhe kuoli.
Pari päivää palon jälkeen pelastajat löysivät Serenan –
hortoilemassa raunioissa huudellen sisaruksiaan.
Hän oli yltä päältä tuhkassa. Luulivat aaveeksi.
Hän on kaunis.
Haavoittunut.
Rakastaa puita.
Harmi, ettei sinulla ole mahdollisuuksia.
Mitä sinä teet?
Halusin vain sanoa päivää. –Päivää.
George Pemberton.
Serena Shaw.
Meidän pitäisi mennä naimisiin.
Odotan, että pääsemme perille.
Tervetuloa takaisin. –Mainio matka!
Kerron pian kaiken. Pynttäydyitkö minun takiani?
Päivää. –Päivää.
Mitä...
Mitä sanot vaimostani? –Mikset kertonut?
Hyvä luoja! Mikset kertonut?
Buchanan on oikea käteni. –Serena Pemberton.
Eikö herra osaa kätellä?
Toki. Hauska tavata. Tervetuloa.
Löysikö Galloway jo puumani? –Renki löysi jälkiä.
Galloway epäili punailvekseksi. –Onko puumia paljon?
Ei, älä pelkää. Voi olla, ettei ole enää yhtäkään.
Halusin nähdä uuden kotini ennen pimeää.
Tuo tyttö... –Ei sen väliä.
Rakastuimme kun tapasimme.
Mitään entistä ei enää ole.
Pidä silmät kiinni.
Ojenna kätesi. Askelma alas. Varo päätäsi.
Vielä vähän. Odota.
Avaa silmät kolmella.
Yksi, kaksi, kolme.
Kaunista, George.
Tämä on vasta alkua. Ostin hienon tilan Brasiliasta.
Brasiliasta? –Kyllä.
Neitseellistä metsää.
Mahonkia. Raakaa ja kaunista.
Täysin koskematonta.
Sellaista ei ole Amerikassa.
Sinä haluat sitä. –Enemmän kuin mitään muuta.
En uskonut, että löytäisin sinut.
En ikinä uskonut, että löytäisin ketään.
Et tiedäkään.
Tohtori!
Chaney, taas yksi.
Liian myöhäistä. En voi enää mitään. Pankaa istumaan.
Kalkkarokäärme? –Tilanne vain pahenee.
Porukat pelkäävät. Kuusi miestä mennyt parissa kuukaudessa.
Coloradossa koulutettu kotka piti käärmeet loitolla.
Carolinassa ei ole kotkia.
Tuodaan sellainen tänne.
Totta kai. Mikä ettei?
Teillä on kuulemma kokemusta puualalta, rouva Pemberton.
Isäni omisti 16 200 hehtaaria Coloradossa.
Omisti? Eihän hän menettänyt niitä romahduksessa?
Hän kuoli.
Hänen isänsä oli erinomainen metsuri.
Serena ratsasti ennen kuin käveli. –Siinä te voitatte meidät.
Mitä sanotte toiminnastamme, –
vaikka kotkaa ei olekaan?
Teillä meni yhdeksän kuukautta kuuden kuukauden töihin.
Pari muutosta lisää tuottavuutta.
Löysitkö vaimon vai partnerin? –Sekä että.
Eikö työnne kiinnosta rouva Buchanania?
Olen poikamies.
Voin vakuuttaa, etten tullut tänne ompelemaan.
Ette tietenkään. –Terävä tyttö.
Buchanan on hassu mies.
Hän vaikuttaa vähän... En tiedä...
Liian kiintyneeltä sinuun.
Mitä tarkoitat?
Hän hellittää vielä. –Niin.
Huomenta. –Huomenta!
Rouva Pembertonin isä omisti Vulcan–puuyhtiön Coloradossa.
Rouva on joka miehen veroinen.
Noudattakaa hänen käskyjään kuten minun, –
Campbellin tai Buchananin.
Hän ei vaadi erityiskohtelua.
Huomaatte sen pian.
Kiitos.
Huomenta. –Aloitetaan.
Puut eivät kaadu itsestään.
Rouva Pemberton. –Campbell.
Miten menee? –Kuten sopii odottaa.
Ei hakata niin ylhäältä.
Menee puuta hukkaan. –Alempaa se ei kaadu.
Tuo on tiellä.
Anna kirveesi.
Rouva? –Kuulit kyllä.
Kyllä se kaatuu. –Rouva.
Mitä arvelet?
Kyllä se kaatuu. –Jatkakaa töitä.
Kuka tuo mies on? –Galloway.
Vaikuttaa etäiseltä. –Sitä hän onkin.
Seudun paras eräopas. Jäljittää heinäsirkankin.
Näkee kuulemma näkyjä. En tajua sellaista.
Herra Galloway.
Serena Pemberton.
Olet ollut vankilassa.
Miksi?
Tappo. Hän kerjäsi sitä.
Varokaa!
Smoky Mountainsilla on itäisen USA:n viimeiset erämetsät.
Menetämme niitä joka vuosi.
Puuparonit kaatavat puita ja ottavat rahat.
Olemme hölmöjä, jos luulemme, –
että Herran luomuksia voidaan uhrata pikavoittojen toivossa.
Kysymys on yksinkertainen.
Haluammeko, että Smoky Mountains on kansallispuisto –
vai erämaa?
Kiitos, herra Kephart. Kiitos kaikille.
Entä työpaikat? Miehet tarvitsevat työtä.
Puunkaato tuo rautatiet ja sähköt alueelle.
Tuomme tänne edistystä.
Kenelle? Tuotot valuvat pohjoiseen.
Mitä puistonne tuottavat?
Puisto on kiva vaelluskohde rikkaille ystävillenne.
Mutta näille työmiehille –
toisin kuin teille, herra Kephart, kyse on leivästä.
Puuparonit puhuvat aina työstä ja yrittämisestä, –
mutta teidän palkoilla saa tuskin ruokaa pöytään.
Maksamme muita paremmin.
Siksi jokaiseen paikkaan on aina 50 miestä jonossa.
Teillä onkin avoimia paikkoja, –
koska leireillänne kuollaan enemmän kuin sisällissodassa.
Se on vaarallista työtä. He ovat ylpeitä siitä.
En usko, että he haluavat puistoa.
He haluavat vapautta.
Vapautta ahkeroida ja nostaa elintasoa.
Siitä tässä maassa on kyse!
Hän on oikeassa!
Olit loistava. –Kerroin vain totuuden.
Hymyä! Ja välähdys!
Minä rakastan sinua.
Kannan lastasi.
Namaste.
Vaughn. Vie hevoseni talliin. Niiden pitää tottua toisiinsa.
Selvä.
Haen ruokaa ja peittoja.
En syö enkä nuku ennen sitä.
Jään luoksesi. –Ei, tämä pitää tehdä yksin.
Niiden pitää tietää, että kesytin kotkan.
Menkää pois.
Hei.
Saalis luulee, ettei sitä huomata, jos se on paikoillaan.
Lopulta se liikahtaa –
ja kotka näkee sen aina.
Puistoasia etenee.
Rockefellerin myötä he tekevät kunnon tarjouksia.
Olemme ehkä seuraavat.
Rockefellerin viisi miljoonaa.
Meitä ei kiinnosta. –Kysyin miehenne mielipidettä.
Rauhoitu.
Älä sitä mieti. –Mietin.
Tarvitsen miljoonan lainaan ja alkuun Brasiliassa.
Kaksi vuotta vielä Carolinassa, ellei puisto kaada meitä.
Meidän pitää lahjoa senaattori.
Mitä sanot Serenasta?
No... viehättävä nainen. Anteeksi, olisi pitänyt sanoa.
Mutta Serena on erilainen.
Hän tuli mieluummin kaukaiseen Carolinaan –
kuin joi teetä hienostorouvien kanssa.
Osaatko kuvitella? –Ei tarvitse. Hän on täällä.
Älä ajattele häntä vaimonani vaan kumppanina. Sitä hän on.
Kumppani. Hän antoi meille joka sentin.
Asia selvä. Kumppani.
Huomenta, sheriffi. –Rouvat.
ÄÄNESTÄ BIG BILL MCCOMBIA
Tämä on teille, senaattori. Hyvää kampanjaa!
Päivää. Luuleeko Pemberton, että lahjus estää puiston?
Aina on hyvä tuntea tärkeitä ihmisiä.
Ihme, ettei rouva Pemberton hoitele jo lahjuksia.
Hän johtaa kuulemma jo kaikkea muuta.
Ymmärrän, että luulette niin, mutta ette tiedä sitä.
Me haluaisimme tehdä ehdotuksen.
Sheriffi McDowell. Tervetuloa. Mitä kuuluu?
Hyvää. –Mukava nähdä.
Herra Kephart. –Hauska nähdä.
He ovat hyvää pataa. Onko Buchanan vanhakin liiketuttu?
Ei tietääkseni.
Onko tämä tarjouksenne? –400 000 dollaria.
Enemmän kuin vapailta markkinoilta.
Ehkä, mutta me pyydämme miljoonaa dollaria.
Maan arvo oli 300 000 ennen romahdusta.
Anteeksi, että haaskasin aikaanne, mutta...
Oletimme, että te teette hienon tarjouksen.
Jos maa otetaan väkisin, saatte puolet tarjouksestamme.
Oliko tuo uhkaus?
Hyvät herrat, harkitaan kaikki kantojamme –
ja tavataan kun olemme tutkineet...
Te tarvitsette maitamme puistoanne varten.
Hintamme on miljoona dollaria. –Miettikää vielä.
Yksi väärä askel ja pankki vie loputkin omaisuudestanne.
Se olisi ikävä nöyryytys kauniille vaimollenne.
Älkää puhuko vaimostani. Olkaa hyvä ja poistukaa.
Näkemiin. Näkemiin, rouva.
Mitä kuuluu, herra Galloway? –Hyvää, herra Pemberton.
Etkö tule mukaan? Galloway löysi puuman jäljen.
Minulla on asiaa Ashevilleen. –Sunnuntaina?
Punailves. Mutta...
Ette te sitä halua. –En.
Ensi kerralla tulemme illalla.
Jos täällä on puuma, sen kuulee.
Sillä puistointoilija Kephartilla on mökki täällä.
Tiedätkö, missä se on? –Taidan tietää.
Haluaisin nähdä sen.
Kävin Kephartin mökillä.
Olen neuvotellut heidän kanssaan. –Selkäni takana.
Niin, he maksaisivat nyt 450 000.
Olet koko ajan sanonut miljoona.
Unohda Brasilia. Se on...
Et ole enää sama ihminen.
Vain sinä tässä olet muuttunut.
Haluan eroon osuudestani.
Ostan osuutesi Brasiliassa. –En voi odottaa niin kauan.
En halua myydä. Et voi myydä ennen kuin minä myyn.
Kerron heille lahjuksista.
Kerro. Olet osasyyllinen. –Ei.
Sinä saat syyt niskaasi. Pääsen vähemmällä, jos todistan.
Sinä joudut vankilaan. Niin siinä käy.
Senkin paskiainen.
Nyt sen tietää. Hän ei ollut ystäväni.
Hän uhkaili minua kodissani.
Jonka me rakensimme. Jonka lupasin sinulle!
Miten menetimme Brasilian? En ymmärrä.
Panin maat vakuudeksi kun uusin lainaa.
Hän pakottaa myymään nyt ja menetämme tulevaisuutemme.
Kaiken, mistä olemme puhuneet. –Mikset kertonut?
En tiennyt, että hän hieroo kauppoja Kephartin kanssa.
Me lupasimme kertoa toisillemme kaiken.
En halunnut pelästyttää. –En ole sellainen nainen.
Minua pelottaa vain se, ettet luota minuun.
Anteeksi.
Varoitin, että hän on mustasukkainen.
Hän yrittää tuhota sen, mitä meillä on.
Paperit on jo laadittu. Meillä on iso ongelma.
Joudun vankilaan. Se on loppumme.
Tee sitten jotain.
Hän petti sinut, George. Hän ei ollut ystäväsi.
Pidä hevoset etäällä, Campbell.
Auta Pembertonia ja Buchanania.
Karhu on puiden välissä. Koirat ajavat sen sieltä.
Kiitos, herra Galloway.
Haetaan se.
Ottiko Serena uutiset hyvin?
Hän on kestänyt pahempaakin.
Hänellä on ylpeytensä, viis muiden puheista.
Näitkö?
Apua!
Auta! –Tulkaa apuun!
Chaney. –Yksi laukaus kiväärillä.
Olimme linjassa ja karhu tuli väliimme.
Kun se oli mennyt, hän oli tulilinjallani.
Oliko siellä muita?
Ei.
Näitkö mitään, Campbell?
Ei, en nähnyt mitään.
Osuit suoraan sydämeen. Aika outo sattuma.
Tulitko juttuun Buchananin kanssa?
Hän oli paras ystäväni.
Viekää ruumis kaupunkiin ruumiinavausta varten.
Onko lisättävää?
Se oli vahinko. –Mistä tiedät?
Hän olisi voinut ampua tahallaankin.
Oliko vielä muuta?
Ei tänään, herra Pemberton. Ei tänään.
Olin päättänyt antaa olla.
Mutta sitten hän kääntyi.
Olisinpa ollut rinnallasi.
Hän ei ollut ystäväsi. Hän petti sinut, George.
Sinä et ymmärrä.
Teit kaiken meidän takiamme. Tulevaisuutemme takia.
Buchananin tavarat. –Ai niin.
Kuolinsyyntutkija totesi, että se oli tapaturma.
Minä rakastan sinua.
Kiitos.
Neljä eli 41.
Häiritseekö arpeni?
Ei tietenkään.
Mitä tulipalossa tapahtui?
Olin 12.
Nukuin alakerrassa, koska nousin aikaisin hoitamaan hevosia.
En halunnut herättää pikkuisia.
Siksi pääsin ajoissa ulos.
Tiesin, että he olivat sisällä.
Mutta jatkoin vain juoksemista.
Jatkoin, kunnes en enää kuullut heidän huutojaan.
Minä olin vanhin.
He huusivat minua.
Olit itsekin vasta lapsi.
Sen jälkeen vannoin, etten enää rakastaisi ketään.
En halua menettää sinua. –Et menetäkään.
Koskaan.
Mitä nyt?
Rachel Hermann haluaisi entisen työnsä.
Missä hän on? –Kirkossa.
Täällä ei ole työtä hänenlaisilleen.
Leskirouva Jenkins huolehtii pojasta.
Ilman työtä hän ja poika näkevät nälkää.
Ei ole tytön vika, että hän sai äpärän.
Haluatko entisen työsi? –Kyllä.
Voit aloittaa maanantaina. –Selvä.
Mikä lapsen nimi on?
Jacob. Se tulee Raamatusta.
Se on kaunis nimi.
Kiitos.
Maanantaihin.
Tietäähän hän, ettei hän voi vaatia mitään?
Tietää. Ei ole muuta työtä. He eivät saa nähdä nälkää.
Tuoko hän lapsen töihin?
Ei, leskirouva hoitaa poikaa. –Poikaa?
Se on siis poika. –Ilmeisesti.
Sama se minulle, mutta he eivät saa kärsiä.
Sitä en halua minäkään.
Tauko päättyy.
Anna se tänne.
Leuka ylös. Hymyile, Jacob. Iso hymy.
Katso lintua.
Pysy siinä. Nostaisitko poikaa vähän?
Hyvä. Pidä hänet siinä. Jacob!
Katso minuun.
Katso minuun, Jacob. Noin.
Hymyile.
Ja välähdys.
Nyt liikkumatta.
Katso lintua. Räps!
LAPSELLESI
Onko kaikki hyvin? –Kyllä.
Tule kokeilemaan.
Poika liikkuu.
Tässä.
Aivan...
Ensimmäinen tusinastamme.
Otanko tämän? –Pärjään kyllä, Vaughn.
Täydellinen. Poika ihastuu.
Mistä tiedät, että se on poika? –Tiedän vain.
Haluaisin ehkä tytön. –Et saa tyttöä.
Enkö?
Kiitos.
Tässä.
Antakaa vyö!
Ei hätää. Viekää hänet autoon.
Campbell! Chaney! Nostakaa hänet autoon!
Campbell, mene mukaan. –Pankaa autoon.
Käännetään hänet.
Minä selviän! Niin on ennustettu.
Hienosti sidottu. Se esti verenvuodon.
Sinäkö sen teit?
Kyllä.
Ratsastitko?
Olet syönyt jotain sopimatonta.
Ei tunnu mahanpurulta. –Se ei ole synnytyskipua.
Voit kysyä toiselta lääkäriltä sairaalassa Ashevillessa.
Mennään sinne. –Ei tarvitse.
Hyvä on. –Näkemiin.
Haen lääkärin. –Ei, George.
Yritän nukkua.
Hyvä on. Etkö varmasti halua sairaalaan?
Voin aamulla paremmin.
Minä rakastan sinua. –Ja minä sinua.
Campbell!
Hän tarvitsee lisää verta.
Ei hätää.
Kyllä se siitä.
Syntyikö lapsi?
Joo.
Poika?
Mitä?
Me emme voi saada toista.
Vie se pois. –Mitä?
Vie se pois. Vie se pois!
Minulla on asiaa rouvalle.
Hän lepää.
Voin odottaa.
Mitä asiaa sinulla on?
Kun synnyin, äitini näki näyn, –
että menettäisin paljon ja nainen pelastaisi minut.
Rouvanne on se nainen.
Minulla on kunniaside häneen.
Herra Pemberton? –Mitä nyt? Olemme lähdössä.
Palkkapäivä. Teidän pitää avata kassakaappi.
Avaa sinä. Muista tuoda avain takaisin.
Kerro, mitä näit ja mitä teit.
En voi luvata vapautusta. –Ei tarvitsekaan.
Ymmärrän täysin tekojeni seuraukset.
Raleigh'ssa on tuomari, jolle voit näyttää nämä.
Häntä ei ole vielä ostettu. Oletko varma tästä?
Vienkö ne?
Näytät upealta.
Kiitos.
Kaikki järjestyy. –Tiedän.
Mennään alakertaan. Syödään, tanssitaan –
ja unohdetaan kaikki muu.
Tulen ihan pian.
Miten laajaa toiminta on?
Paljonko haluatte sijoittaa? –Mitä tämä on, George?
Suloinen vaimoni. Herra Lowenstein.
Nainen, joka kesyttää kotkia. Maine kiirii.
Tässä on herra Calhoun. Nämä herrat...
Kulta...
Haluan tanssia. –He sijoittaisivat Brasiliaan.
Tämä on ihana kappale. –Istu alas.
Tanssitteko, herra Lowenstein? –Huono ajatus.
Mielelläni, rouva, mutta...
Ei hätää, kaikki hyvin.
Kiitos. Mieheni ei selvästikään ehdi tanssia kanssani.
Campbell on kadonnut. Tarkista kassakaappi.
Hän on vienyt pääkirjat.
Hän voi tuhota meidät, George. Kuten Buchanan.
Isäsi on rakastava –
työmies.
Tiedän, missä Campbell on. –Hyvä.
Lukitsetko itsesi sisään?
Löysin jälkiä putousten takaa. Se on ehkä puuma.
Sano kun haluat tappaa sen.
Herra Campbell?
Ulos! Häivy!
Vaughn?
Herra Pemberton on nälkäinen kun tulee kotiin.
Pyydä kokkia valmistamaan hänen lempiruokiaan.
Kyllä, rouva.
Tässä iltaruokasi. Minulla on tekemistä.
Teen tämän meidän takiamme. Uuden maailmamme takia.
Mistä sinä puhut? –Brasiliasta tietysti.
Meistä tulee siellä onnellisia.
Sheriffille, äkkiä.
Rachel on joskus leskirouva Jenkinsin luona.
Rouva Jenkins? Täällä sheriffi McDowell.
Rouva Jenkins?
Viedään teidät pois täältä.
Selviääkö hän?
Rouva Sloan. –Tulkaa sisään.
Miten voin auttaa?
Leskirouva Jenkins murhattiin viime yönä.
Ei tehnyt kellekään pahaa. Kurkku viillettiin.
Miksi kerrotte sitä minulle?
Haluaisin puhua vaimollenne, jos sopii.
Vaimolleni? Hän ei ole täällä.
Hän lähti aamulla metsurien matkaan.
Kätevää. Tiedättekö, missä hän oli viime yönä?
Hän ei liity jonkun vanhuksen murhaan.
Se rouva vahti Rachel Hermannin poikaa.
Onko lapsi kunnossa?
Kysykää vaimoltanne.
Ei tarvitse.
Älkää erehtykö. He hakivat poikaanne.
Galloway viilsi juuri Campbellin kurkun.
Poikanne oli seuraava. Vaimonne osannee kertoa syyn.
Sano, ettet tehnyt sitä.
Sano, ettet lähettänyt Gallowayta.
Ei hätää, George.
Ei hätää. Se piti tehdä.
Meidän takiamme.
Mitä piti tehdä?
Sinä loukkasit minua.
Sanoit, että riitän sinulle.
Sinä riität minulle.
Sinä valehtelet.
Löysin kuvan lapsestasi.
Rakkautemme on tärkeämpää kuin se lapsi, eikö?
Eikö olekin, George?
Kerro, missä Galloway on.
Kerro, missä hän on. –Ei.
Sitten kaikki on ohi. –Ei.
Se ei ole ohi niin kauan kuin se lapsi elää.
Et ikinä vapaudu siitä. Hän on ihan näköisesi.
Minun oli pakko tehdä se. Unohda se lapsi.
George! Pysähdy!
George! Jos rakastat sitä äpärää niin, tapa minut.
Se on ainoa tapa pysäyttää minut.
Minne lähetit Rachelin ja pojan?
Laki määrää.
Tällä minut saa ikiajoiksi lukkojen taakse.
Miten niin? –Tulen vapaaehtoisesti.
Kerro, missä he ovat. Kun palaan, saat pidättää minut.
En tarvitse apuasi.
Galloway ei palannut eilen. –Käsken Rachelin muuttaa.
Hän löytää heidät. Tiedät sen.
Mitä sitten ehdotat?
Kerro, missä he ovat.
Kyse on pojastani.
Pärjäättekö? Palaan pian.
Hei sitten.
Kingsport, Tennessee. Nimi on Sloan.
Saat 24 tuntia. Sitten soitan tuomarille.
Seuraava juna Washingtoniin.
Kahden tunnin päästä. –Onko mitään aiemmin?
Hys, Jacob.
Älä...
Minä pyydän...
Lopettakaa.
Kaikki hyvin.
PIDÄTYSMÄÄRÄYS
Onko hän metsällä? –Nolandissa.
Mennään.
Sanoin, että jos hän on hiljaa, –
Joe antaa hänelle lisää junavaunuja.
Joe Vaughn? –Niin, hän huolehtii nyt meistä.
Jacob pitää hänestä.
Hyvästele hänet nyt.
Menoksi!
Tuolla!
Perhana.
Rouva Pemberton! Rouva Pemberton! Tulkaa tunnistamaan.
Rouva Pemberton!
Rouva Pemberton, tulkaa tunnistamaan omaisenne.
Hyvä on, viedään pois. –Nostetaan takaisin kyytiin.
Suomennos: Scandinavian Text Service 2014