DET HVIDE BÅND
En tysk børnehistorie
Jeg ved ikke, om den historie, jeg vil fortælle Dem, er hele sandheden.
Meget af det har jeg kun fra anden hånd -
- og der er meget, jeg endnu i dag ikke kan udgrunde -
- og utallige spørgsmål er der ikke noget svar på.
Alligevel vil jeg fortælle Dem om de sælsomme hændelser i vor landsby -
- fordi de måske kan sprede lys over mange begivenheder i dette land.
Det hele begyndte, om jeg husker ret, med lægens rideulykke.
Efter dressurtimen i godsets ridehus var han redet til sit hjem -
- for at tilse eventuelle nytilkomne patienter.
På ejendommens grund styrtede hesten -
- over en næppe synlig ståltråd udspændt mellem træerne.
Lægens datter havde set ulykken fra vinduet i huset -
- og kunne underrette nabokonen, der atter spredte nyheden -
- så den lidende under frygtelige smerter kunne føres til sygehuset -
- der lå i kredsstaden over tredive kilometer derfra.
Naboen, en enlig kvinde omkring de fyrre -
- var landsbyens jordemoder, der siden lægefruens død i barselsseng -
- havde haft det værdifulde hverv som husholderske og lægesekretær.
Efter at hun havde sørget for lægens to børn -
- kom hun til skolen for at hente sin egen søn, Karl.
- Var De hos Anni? - Kan du ikke hilse?
- Goddag, fru Wagner. Undskyld. - Goddag, Klara.
Vi er så bekymrede. Derfor glemte Martin sine manerer.
- Pyt med det. - Hvordan har doktoren det?
- Ikke så godt. - Skal han blive på sygehuset?
- Det ved jeg ikke. - Måske kan vi hjælpe Dem.
- Var det dejligt at synge? - Syng lidt for din mor.
- Farvel, hr. lærer. - Farvel.
Hvem kommer først?
Jeg ved ikke hvorfor, men hvis jeg husker ret -
- forekom det mig dengang sært, at flokken af børn omkring Klara -
- ikke som sædvanlig spredtes efter skoletid og søgte hjemad -
- men at de alle i sluttet trop gik i retning af byens udkant.
Hvis du vil, kan jeg klippe et par dyr.
Ligesom i sidste uge.
Vil du have det?
Så kan vi male dem sammen.
Eller vi kan klippe dem af kulørt papir.
Guldpapiret, som jeg fik til påske, husker du nok.
Så, så.
- Nu laver jeg noget mad til os. - Hvad hvis han ikke kommer hjem?
Hvad?
Kom!
Vær ikke så dum. Det går over ligesom influenza.
Kan du huske i vinter?
Da havde du det rigtig skidt. Og bagefter...
Dav, Anni.
Hvordan går det? Skal vi hjælpe dig?
Har doktoren sagt noget om det stads?
Doktoren var fåmælt. Kravebenet stod ham ud af halsen.
Hans datter ved ingenting. Han rider her dagligt.
- Har De undersøgt tråden? - Javist.
Den er tynd, men stærk. Næsten ikke til at se.
Beklager, frue. De spiller for godt til mig.
De skal ikke undskylde. Koncentrer Dem. Det gavner os begge.
De spiller alt for hurtigt til mig. Jeg er ikke Frederik den Store.
Han spillede næppe Schubert. Variationen forfra igen.
Hør, skat. Hvis du kan lide musikken, så kom og vend noder for mig.
Hvis du keder dig, så gå op på dit værelse.
Det generer mit spil, når du drysser rundt her.
Hvad er klokken? Hvor er pigen?
Hos tvillingerne, vil jeg tro.
- Den er 20.40. - Så burde du være i seng for længst.
- Har han læst alle sine lektier? - Naturligvis, frue.
Vil du så vende noder eller ej?
- Ja. - Så kom.
Lad os gå tilbage til temaet.
De må øve på variationerne, ellers er det ikke sjovt.
- Jeg gør mit bedste, fru baronesse. - Fra takt 9.
Om forladelse, hr. fader.
Om forladelse.
Ingen ved dette bord har spist noget i aften.
Da det var blevet mørkt, og I ikke var dukket op -
- løb jeres mor grædende rundt i byen og ledte efter jer.
Tror I, vi kunne spise med ro i sindet, når der kunne være sket jer noget?
Tror I, at vi kan spise og drikke nu, hvor I stiller med en løgn?
Jeg ved ikke, hvad der er værst. Jeres udebliven eller jeres hjemkomst.
Vi vil alle gå sultne i seng i dag.
I er vel enige i, at jeg ikke kan lade jeres opførsel gå ustraffet hen -
- hvis vi i fremtiden skal omgås hinanden med gensidig respekt.
I morgen aften ved samme tid vil jeg i jeres søskendes påsyn -
- tildele jer ti slag af riset.
Indtil da har I tid til at tænke over det alvorlige i jeres forseelse.
- Er I indforstået? - Ja, hr. fader.
Ja, hr. fader.
Godt. Gå så i seng alle sammen.
I skal ikke røre ved mig.
Jeres mor og jeg vil få en urolig nat -
- fordi vi må straffe jer i morgen, og det gør mere ondt på os end på jer.
Lad os nu være alene og gå i seng.
Da I var små -
- bandt jeres mor af og til et bånd om jeres hår eller arm.
Den hvide farve skulle minde jer om uskyld og renhed.
Jeg troede, at I i jeres alder havde lært gode manerer og anstand -
- så det ikke var nødvendigt med den slags påmindelser.
Men jeg tog fejl.
Når I i morgen er blevet renset af revselsen -
- vil jeres mor atter give jer dette bånd på, og I skal bære det -
- indtil jeres opførsel har vist, at vi igen kan have tillid til jer.
Hvor er ståltråden så nu?
- Hvem har fjernet den? - Det ved jeg ikke.
Var du ikke til stede?
- Var du med din far i byen? - Nej.
- Så var du her. - Jeg var i skole.
- Var tråden der, da du gik i skole? - Jeg så ikke efter.
- Hvornår kom De? - Ved middagstid.
Jeg laver mad til doktoren og børnene. Jeg hjælper ham, efter at fruen er død.
- Siden hvornår? - For fem år siden, da Rudolph kom til.
Jeg er jordemoder. Vi arbejder meget sammen.
- Men De har ikke set noget? - Nej.
- Ved De, hvor længe tråden sad der? - Jeg har ikke set den.
Ingen har set den hverken før eller efter.
Den viklede sig om træet og forsvandt af sig selv, da lægen styrtede. Ikke?
- Mor! - Hvad er der?
Mor...
- Mor... - Undskyld.
Dagen efter rideulykken gav ikke kun ingen løsning på skyldspørgsmålet -
- men en ny alvorligere hændelse overskyggede næsten også ulykken.
En bondekone kom af dage ved en arbejdsulykke.
Konens ene arm var skadet -
- og godsforvalteren havde ladet hende slippe for høstarbejdet -
- og sat hende til et lettere arbejde på savværket.
Bliv ude. Jeg er ikke færdig endnu.
Gå ud.
Samme dag havde jeg en sælsom oplevelse.
Vejret var smukt og hedt -
- så jeg ville berige min magre menu med en af de foreller -
- som den nærliggende bæk var så rig på.
Godsejeren var mig venligt stemt og havde givet mig tilladelse til det.
Martin!
Martin, pas på.
Er du blevet vanvittig? Du kan brække halsen.
- Goddag, hr. lærer. - Er du gået fra forstanden?
Ved du, hvor langt ned der er?
Hørte du ikke, at jeg råbte på dig?
- Jo, hr. lærer. - Og...
Og?
Så du mig og ville gøre indtryk på mig?
Jeg gav Gud en mulighed for at slå mig ihjel.
Han gjorde det ikke. Han er altså tilfreds med mig.
Hvad?
- Han ønsker ikke, at jeg dør. - Hvem ønsker ikke, at du dør?
Gud.
Hvorfor skulle Gud ønske dig død?
Lov mig, at du ikke laver de tossestreger igen.
Se på mig.
Lov mig det.
- Har du ikke tillid til mig? - Jo, hr. lærer.
Godt.
Gå nu hjem. I morgen efter klavertimen taler jeg med din far.
Nej, hr. lærer! De må ikke fortælle ham noget.
Der!
Men pas på. Der er helt råddent.
- Hvem sendte hende herhen? - Det ved jeg ikke.
Vi skulle bære alle de løse dele herhen, og så gik hun igennem.
- Så du det? - Ikke direkte.
Du kender det. Savværket skal renses, og formanden vælger de svageste.
Hvem valgte hende?
På vej hjem fra det sære møde med Martin -
- mødte jeg for første gang Eva.
- Goddag. - Goddag.
Et øjeblik!
- Ja? - Undskyld, at jeg tiltaler Dem.
- Er De ikke godsets nye barnepige? - Hvorfor?
Man siger, at De er fra Treglitz.
- Hvem siger det? - Folk.
Aha.
Og så?
Ikke noget.
Jeg ved ikke...
Jeg er lærer her. Jeg tænkte bare...
Da jeg så Dem, tænkte jeg...
- Jeg kommer fra Vasendorf. - Det ved jeg.
- Hvad? - Baronessen har fortalt det.
- Hvad? - At læreren kommer fra min naboby.
Nå, sådan...
Jeg tænkte... Det ser ud til, at De er på vej derhen.
- Hvorhen? - Hjem til Treglitz.
Ja?
- Skal De det? - Ja.
Jo, jeg tænkte...
Hvis De kommer gennem vores landsby, kunne De måske...
...kunne De hilse min far og tage disse fisk med til ham?
- Hvad? - Det vil sikkert glæde ham.
Især nu op til søndagen.
Jo, men hvordan...
Det ved jeg ikke. Jeg har desværre ikke noget papir.
Det har jeg heller ikke. Desværre.
De kan få lidt fiskesnøre at binde den fast med.
På cyklen?
- Det er vist ikke nogen god idé. - Det er sandt. Det var bare en tanke.
Ja.
- Er det Deres cykel? - Nej, den tilhører godset.
- Er det Deres første fridag? - Ja.
- Glæder De Dem til at komme hjem? - Ja.
Det kan jeg tænke mig.
Nå, jeg har langt at køre.
Ja. Men så...
Farvel.
Hvis De kører gennem Vasendorf og ser min far, så hils ham fra mig.
- Jeg kender ikke Deres far. - Det er også rigtigt.
- Jeg har først lært at cykle i dag. - Det går ganske glimrende.
Vær forsigtig.
Hende damen i dag, hvad fejlede hun?
Hvilken dame?
Nå, hende? Hun var død.
- Hvad betyder det? - Hvad?
Død.
Hvad død er? Herregud, hvad er det for et spørgsmål?
Det er, når man ikke lever mere.
Når man er holdt op med at leve.
Hvornår holder man op med at leve?
Når man er meget gammel. Eller meget syg.
- Hvad med damen? - Hun var ude for en ulykke.
- En ulykke? - Ja, ligesom når du slår dig slemt.
- Ligesom far? - Ja, men meget værre.
Så slemt, at din krop ikke kan holde til det.
Dør man så?
Ja.
Men de fleste kommer ikke ud for en ulykke.
Så er de ikke døde?
- Nej, de dør meget senere. - Hvornår?
Bare senere, når de er meget gamle.
Skal alle dø?
Ja.
- Alle sammen? - Ja, alle mennesker skal dø.
Men vel ikke dig, Anni?
Også mig. Alle.
- Men vel ikke far? - Også far.
Også mig?
Også dig, men først om lang tid. Vi skal først dø om lang tid.
Kan man slet ikke gøre noget? Vil det bare ske?
Ja. Men først om lang tid.
Hvad med mor? Så er hun slet ikke ude at rejse.
Er hun også død?
Ja. Hun er også død.
Men det er så længe siden.
Klara!
Martin, kommer du?
Klara.
Karli?
- Nu må I komme ind. - Hvad blev det?
- Hvad tror du? - Det ved jeg ikke.
- En dreng. - Åh gud...
Vil du da ikke have en bror?
Vær du glad for, at din far ikke hørte det.
Undskyld.
- De vidste, at det var farligt. - Hvad vil du?
Vil du trække baronen i retten? Eller slå forvalteren ihjel?
Rend hen og hug hovedet af ham med leen.
Det bringer ikke din mor til live igen.
- Jeg troede, far elskede mor. - Hold din kæft!
Efter disse to julidage fortsatte livet i landsbyen igen i sin vante gænge.
Det daglige høstarbejde krævede det yderste af folkene.
De fleste børn var optaget af at hjælpe deres forældre.
Jeg havde taget imod forvalterens anmodning om -
- at hjælpe ham med det skriftlige under høsten -
- fordi jeg håbede derved at komme til at gense den unge pige -
- som jeg ikke havde kunnet få ud af hovedet, siden vi mødtes på gaden.
Desværre kom hun sjældent uden for hovedbygningen.
Lægen kom ikke hjem fra sygehuset foreløbig.
Anna og Rudolph, hans to børn, blev passet af jordemoderen -
- og efter bondekonens begravelse, som hele landsbyen overværede -
- blev de to ulykker hurtigt glemt -
- indtil høstfesten i sensommeren skulle genforene hele landsbyen.
Først i festlig tumult -
- og så i rædsel og rådvildhed.
Jeg takker jer alle sammen. I har slidt godt i det.
Herren var os nådig, og laderne er fulde.
Derfor er der rigeligt med øl, og i dag skal I ikke gå sultne i seng.
Et trefoldigt leve for vores herre, baronen.
Ærede hr. baron, fru baronesse, kære festdeltagere.
Vi vil ved denne festlige lejlighed høre Salme 145, vers 15:
"Alles øjne bier på dig, Herre.
Du giver dem føden i rette tid."
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn.
Amen.
Tag nu for jer af retterne.
Spis og drik, så meget I vil. Det har I fortjent.
Hurra!
De havde lovet os et lille festkor.
De må tale med hr. pastoren, fru baronesse.
Vi har travlt med at indøve korstykkerne til konfirmationsfesten.
Det er først til foråret. Nu står efteråret for døren.
Ja, men ikke alle vore små sangere er lige musikalske, desværre.
Nå, I to "mødre".
Har I ikke behov for at deltage i livet?
Der er herligt her i skyggen.
Det er noget, den unge herre kan lide.
- Ja. - Det kan jeg tænke mig.
- Det holder mange af. - Georg!
Og du?
Er det ikke kedeligt at passe andres børn -
- når alle de unge mænd står derovre?
Nej, hr. forvalter. Jeg vil gerne passe børn.
- Hvor gammel er du egentlig? - Sytten, hr. forvalter.
Sytten! Og så vil du fortælle mig -
- at du ikke hellere vil have en filejs ved armen end baronessens børn.
- Lad hende nu være, Georg. - Jeg siger jo ikke noget.
Henter du os ikke noget at spise, Emma?
Hvis De ser efter børnene, skal jeg gerne hente noget.
Selvom han var plørefuld, kunne de ikke holde ham...
Vi tørster.
- Skal jeg hjælpe dig, Frieda? - Med hvad?
Med gården og med gaden.
- Hvad hedder hun? - Frieda.
- Er du lige så langsom hos baronen? - Lad Frieda være.
- Har du noget for med ham? - Pas dig selv.
- Far, nogen har raseret kålen. - Hvad?
Baronens kålmark er raseret.
- Jeg har aldrig lært det. - Heller ikke jeg.
Man skal bare tælle højt.
En, to, tre...
Gør Deres elever ikke nar, når De danser med mig?
Det vil jeg ikke råde dem til.
Sig ikke De til mig. Så gammel er jeg ikke.
- Der kan du se. Det går fint. - Nå ja...
Du behøver ikke at kigge på fødderne hele tiden.
Ikke dårligt, vel?
- Det er modbydeligt. - Det er gammel skik.
Når hveden er høstet, kræver vi hyren.
Den sølle betaler får kålmarken hærget.
Men de tager godt for sig af både vådt og tørt.
Kom ind.
Hvad vil du?
Jeg vil bede hr. fader om noget.
Ja?
Jeg har fundet den. Den er kommet til skade.
- Og så? - Må jeg beholde den?
- Hvordan vil du klare det? - Jeg gør den rask igen.
Og hvad så, når den er blevet rask igen?
Tror du ikke, at du taber dit hjerte til den?
Vil du slippe den løs igen?
Piphans sidder også i bur.
Ja, men den er vokset op i fangenskab. Den der er vant til friheden.
Vil du slippe den løs, når den er blevet rask?
- Har du spurgt mor? - Ja.
- Hvad siger hun? - Hun siger, at far skal bestemme.
Nå, siger hun det?
Vil du nu også passe den?
Ja.
Det er et stort ansvar, ved du godt.
Så bliver du både far og mor for den.
Så må vi vel finde et bur til din patient.
Var det dig, eller var det ikke dig?
- Nogen skal have set dig. - Og hvad så?
De skal være glade for, at deres hoved sidder der endnu.
Far, du skal bare vide, at jeg er stolt af det.
Du bliver siddende.
Hvad tænkte du på?
Sig mig det.
Kom så med det.
- Det ved far godt. - På grund af din mor?
Bilder du dig ind, at de var skyld i hendes ulykke?
Tror du ikke, at jeg er mand nok for at tage ansvaret for det?
Er det dét?
Har du slet ikke tænkt på, hvad din opførsel kan betyde for hele familien?
Hvis Frieda mister sin plads, som holder os oven vande hele året?
Hvis vi ikke mere kan arbejde der om sommeren?
Du vil gifte dig og overtage gården om to år.
Og hvad vil du brødføde dem alle sammen med uden godsets hjælp?
Og hvorfra ved du, at de er skyldige?
Hvordan ved De, at de er uskyldige?
Jeg ved det ikke.
Men jeg ved heller ikke det modsatte.
- Hvad mener De med "væk"? - Han er forsvundet. Jeg har ledt.
Han kan ikke bare være forduftet. Hvornår så De ham sidst?
- Ved totiden. - Ved totiden?
- Ved De, hvad klokken er? - Ja, hr. baron.
- Hvad siger min kone? - Fruen sendte mig til Dem.
- Hun er ude af sig selv. - Det vil jeg tro. De er en idiot.
Hvad tror De, De er her for?
De skal tage Dem af ét barn. Skulle det være så svært?
- Det gør mig ondt, hr. baron. - Det kan De godt glemme.
- Hvor så De min søn sidst? - Herude. Han gik med de andre børn.
- Hvorhen? - Det sagde han ikke.
- Og min kone savnede ham ikke? - Hun blev utilpas efter det med kålen.
- Utilpas? - Hun fik et slemt migræneanfald.
Det er et galehus.
- Har De set min søn? - Nej.
Spørg drengene. Sigi gik med en flok børn.
- Hvad skal det sige? - At han er forsvundet, menneske.
Forvalterens drenge mente, at de kun kortvarigt havde set Sigi.
Han skulle være fulgt med nogle børn, som de ikke tog notits af.
Eftersøgningen begyndte lidt efter midnat.
Folkene, der var trætte og stadig noget berusede -
- delte sig i to grupper.
Den ene begyndte at gennemsøge godsets bygninger rum for rum.
Den anden finkæmmede det omkringliggende landskab.
Ved halvtretiden lød stormklokken pludselig og kaldte folk tilbage.
Sigi var blevet fundet.
Han havde ligget bundet i det gamle savværk med ansigtet nedad.
Hans bukser var trukket ned, og hans bagdel blodig af stokkeslag.
Han var som i chok og kunne ikke gå.
Han måtte bæres hjem liggende på maven på en improviseret båre.
Næste søndag efter gudstjenesten gav præsten ordet til baronen.
I denne uge har betjente fra kredsstaden udspurgt mange af jer.
Uden resultat.
Jeg gik først ud fra, at de, der har mishandlet min søn, er de samme -
- der samme dag hærgede min families kålmark.
For at hævne sig.
For hvad?
Fordi deres mor på grund af mig omkom under arbejdet på mit savværk.
Hvilket er en absurd påstand.
Det opgav unge Felder til betjentene som grund for sin høstkarledåd.
Jeg har altid hjulpet Felder og hans familie.
Men taknemmelighed var der ingen af. Det er et spørgsmål om karakter.
Du behøver ikke at stikke af, Felder. Jeg vil netop redde din ære.
Det viste sig nemlig, at den "tapre" Max Felder -
- først fortalte sin forlovede om dåden og så fejt skjulte sig hos sin familie.
Han havde altså ikke tid til at mishandle min søn.
Og jeg ved, at gamle Felder hellere ville bide tungen af sig -
- end dække over sin uvorne søn med en løgn.
Jeg vil minde jer om noget, de fleste af jer allerede har glemt.
Det er nu snart to måneder siden, vores læge var ude for en rideulykke -
- og han er ikke kommet hjem fra sygehuset.
Årsagen til denne ulykke var en tråd, der var spændt ud i hans have.
Udelukkende anbragt der, for at han skulle styrte.
Og heller ikke dengang var der nogen, der havde set eller hørt noget.
Vi ved alle, at de ansvarlige for min søns kvæstelser -
- samt for lægens -
- sidder her iblandt os i dette lokale.
Jeg tolererer ikke, at den slags forbrydelser går ustraffet hen.
Og jeg ønsker ikke for jer, at noget lignende skal overgå et af jeres børn.
Derfor beder jeg jer alle:
Hjælp mig med at finde den eller de skyldige.
Lykkes det os ikke at finde sandheden -
- mister denne menighed sin sjælefred.
Godsejerens tale gjorde folk bange.
Baronen var ikke just elsket, men som autoritet -
- og arbejdsgiver for det meste af landsbyen nød han stor agtelse.
Hans trussel om fællesskabets tab af fred kunne ikke varsle noget godt.
Samtidig gav det gådefulde i de kriminelle gerninger -
- næring til bøndernes indgroede mistro.
Kom ind.
Eva!
Må jeg komme ind?
Er det noget at spørge om? Selvfølgelig. Kom dog ind.
Hvad er der sket?
Hvad er der i vejen?
De har smidt mig ud.
Hvad skal det sige?
De har bare smidt mig ud.
De har også smidt huslæreren ud.
Jeg ved ikke, hvor jeg skal tage hen.
- Jeg er så bange for landevejen. - Tag det nu roligt.
Kom, sæt dig her.
Fald til ro og fortæl mig så, hvad der er sket.
Nå?
Hvad er der sket?
Jo...
Baronens søn har det skidt.
Hans forældre er fortvivlede og rasende.
Og nu siger de, at huslæreren og jeg...
...at det er vores skyld, fordi vi ikke har passet ordentligt på.
Men jeg skal jo kun passe tvillingerne.
Og jeg har... Jeg har altid passet godt på dem.
Da vi to var ude at danse -
- fik jeg fri af baronessen.
Jeg har ikke gjort noget.
Nej, selvfølgelig ikke. Græd ikke mere.
Hvor skal jeg nu tage hen? Vi har brug for de penge, jeg tjener.
Der skal nok vise sig noget.
Du ved også, at baronen er opfarende. Han mener det nok ikke så slemt.
Nej. Nej, det er forbi. Det ved jeg.
Baronessen vil ikke tale med nogen.
Hun vil tage væk med børnene. Til byen -
- eller til sine forældres gods.
Jeg vil prøve at tale med hende.
Vi har før spillet sammen. Firehændigt.
Jeg var desværre ikke ret god.
Nu har hun huslæreren, der spiller fløjte. Han skal have læst musik.
- Så godt spiller han heller ikke. - Det er sandt.
- Hvem gør den slags? - Hvad?
Mishandler et barn.
Det ved jeg ikke.
Må jeg blive her i nat?
Vær rar ikke at sende mig bort.
Hvor får du den idé fra?
Jeg vil bare vente, til det bliver lyst. Her i klasseværelset.
Og så går jeg.
De vil ikke kunne forstå det derhjemme.
De vil tro, at jeg har gjort noget.
- Skal jeg tage med dig? - Hvordan det?
I morgen efter skoletid. Jeg kan finde en vogn og tage hjem igen om aftenen.
- Hvorfor vil De gøre det? - Du skal ikke sige De til mig.
Hvorfor vil du gøre det?
Kom, jeg spiller noget for dig.
Hvis du vil.
Godmorgen, far.
- Her er jeg igen. De har løsladt mig. - Det kan jeg se. Og hvad så?
Kan far ikke tilgive mig?
Hvad skal jeg tilgive?
At jeg ikke kan få arbejde på godset?
At de har smidt Frieda på porten?
At dine søskende snart ikke har mere at spise? Eller hvad?
Næste eftermiddag efter skoletid gik jeg op til godset -
- for at høre til Sigis tilstand og for at tale for Evas genansættelse.
Det forlød, at baronessen samme morgen var rejst med børnene.
Modvilligt lånte forvalteren mig en vogn at køre Eva hjem i.
Netop som vi kørte ud af byen, mødte vi lægen.
Et par dage efter høstfesten -
- var hans fireårige søn Rudolph pludselig forsvundet.
Ophidselsen var i lyset af de seneste hændelser stor.
Endelig fandt man den lille på landevejen -
- hvor han nødtørftigt klædt og med tøvende skridt gik i retning af byen.
Adspurgt om turens mål svarede han, at han ville besøge sin far.
Tilbageturen til hjemmet søgte han med næb og kløer at forpurre.
Dette kom vel lægen for øre -
- og da den lægelige behandling alligevel snart skulle ophøre -
- afbrød han sit sygehusophold før tiden.
- Rudi? - Han var inde i stuen lige før.
- Hvad skylder jeg? - 3,50 mark.
- Tak. - Farvel.
Hvor er du, Rudi?
Goddag, Rudi.
Vil du ikke sige goddag til din far?
Ikke?
Jeg har hørt, at du ligefrem ville besøge mig på sygehuset.
Hvorfor lukker du dig så inde?
Udmærket.
Så vil jeg heller ikke se dig.
Så går jeg igen.
Bliv du bare på toilettet, Rudi.
Farvel, Rudi.
Alt er klar i konsultationen. Fru Wagner gjorde i stand i går.
- Hvorfor fortæller du mig det? - Det ved jeg ikke.
Jeg troede, du ville vide det.
- Har hun taget sig ordentligt af jer? - Ja, ja.
Hvor gammel er du nu?
Fjorten.
Det er besynderligt, hvor du ligner din mor.
Far.
...fordi din mor og jeg er stærkt bekymrede.
Tænk nøje over det. Sover du skidt? Er du overanstrengt?
Nej.
Har du problemer i skolen, som jeg ikke kender til?
Nej, hr. fader.
Du lader ikke til at forstå vores bekymringer. Jeg forklarer dig dem.
Som du ved, er jeg også sjælesørger for menigheden i Birkenbrunn.
For et par år siden blev jeg opsøgt af en mor -
- fordi hun havde set de samme tegn hos sin søn, som var på din alder.
Som også i nogen tid har været tydelige hos dig.
Drengen viste pludselig tegn på usædvanlig træthed.
Han fik mørke rande under øjnene og virkede glædeløs og nedtrykt.
Han undgik at se sine forældre i øjnene.
Og blev også snart grebet i mindre og større løgne.
Det varede omtrent et halvt år.
Så gik det hurtigt.
Han tabte appetitten.
Han fik ingen søvn. Hans hænder begyndte at ryste.
Hans hukommelse blev svag.
Han fik mange små bylder. Først i ansigtet og så over hele kroppen.
Og til sidst døde han.
Liget, som jeg jordfæstede, lignede en gammel mands.
Forstår du nu, hvorfor jeg er bekymret?
Hvor forestiller du dig så, de forandringer stammer fra -
- der beredte denne dreng et så ynkværdigt endeligt?
Det ved jeg ikke.
Det tror jeg godt, du ved.
Vil du ikke fortælle mig det?
Ikke?
Godt, så skal jeg fortælle dig, hvad grunden var.
Drengen havde set nogen skade sig selv på sin krops fineste nerver -
- hvor også Guds bud har rejst hellige skranker.
Drengen efterlignede denne handling.
Og kunne ikke holde op med det igen.
Til sidst nedbrød han alle nerver i sin krop, så han gik til grunde derved.
Jeg vil jo bare hjælpe.
Jeg elsker dig af hele mit hjerte.
Vær oprigtig, Martin.
Hvorfor rødmer og skælver du på grund af den stakkels dreng?
Rødmer jeg? Det ved jeg ikke. Det er bare synd for ham.
Er det nu det hele?
Jeg tror, at der er en grund til. Det røber din mine.
Vær oprigtig. Martin.
Hvorfor græder du?
Skal jeg skåne dig for tilståelsen?
Du har jo også gjort ligesom den stakkels dreng.
Ja.
Min arm!
Det er dejligt, du er hjemme igen. Det var på høje tid.
Ja, det kan man godt sige.
Det var vanskeligt at stå med børnene uden dig.
Det ved jeg.
Han kan ikke lide mig.
- Hvem? - Rudi.
Det er en vanskelig alder.
Faktisk ikke.
De er altid i en vanskelig alder.
Ja.
Du har ikke savnet mig.
Hvad skal det sige?
Ingenting. Jeg siger det, fordi det er sandt.
Det er vel ikke andet end sundt selvhad.
Hvad?
Ikke noget. Glem det.
Vinteren kom tidligt det år.
Ved reformationsfesten 1. november lå landsbyen indhyllet i sne.
Helt imod sædvane kom baronen, hvis familie ikke var vendt hjem -
- ikke til gudstjeneste.
Landsbyboerne tog det som et tegn på hans vrede.
Der var heller ikke fundet nogen spor af en gerningsmand -
- skønt baronens opfordring førte til en strøm af gensidig mistro -
- ja, ligefrem spredte forsøg på angiveri -
- som imidlertid alle viste sig at være uden hold i virkeligheden.
Det er ikke lungebetændelse. Men De skal være forsigtig.
Henvend Dem igen, hvis feberen stiger.
Giv ham dråber hver anden time og læg vådt linned over ovnen.
Det letter åndedrættet.
- Farvel. - Farvel, hr. doktor.
Hvor længe stod vinduet åbent?
Det er svært at sige. Min kone ammede ham ved ettiden -
- og da hun kom tilbage halv tre, var der iskoldt i værelset.
Græd barnet slet ikke?
Nej, børnene var ovenpå, og de hørte ingenting.
Han har det efter omstændighederne godt. Det ser ikke så alvorligt ud.
Må jeg byde på lidt at varme Dem på? Eller vil De blive og spise med?
Nej tak. Jeg drukner i arbejde. Når man har været væk så længe...
Georg.
Hvordan går det med armen?
Det går. Om to-tre uger er den sikkert så god som ny.
Tak.
Det må være slemt. Man er kun halvt menneske, når man ikke kan tage fat.
Quod erat demonstrandum.
- Godnat, børn. - Godnat, hr. doktor.
Hvis Deres hustru mener, at barnet får høj feber, så lad mig det vide.
Godt.
Hvad mener du med godt?
Det er da godt.
Hvornår gik du ind til far? På hans kontor?
Hvorfor?
Ikke for noget.
Midt i december fik jeg endelig brev fra Eva.
Hendes far havde fundet en stilling til hende i kredsstaden -
- hvor hun skulle begynde efter nytår.
Siden den nat, hvor hun søgte tilflugt i skolen -
- og vi fortalte hinanden vores korte livshistorie, til det blev morgen -
- havde jeg ikke kunnet glemme hendes blege ansigt -
- og hendes sky og dog samtidig åbenhjertige væsen.
Skoleferien skulle vare lige til anden nytårsdag.
Men allerede anden juledag, hvor det var koldt, men solrigt -
- begav jeg mig til Treglitz for at besøge Eva hos hendes forældre.
Og Sigi?
Jeg ved ikke noget. Baronessen er stadig ikke kommet tilbage.
Og hr. baronen?
Han viser sig sjældent. Han taler ikke med nogen.
Man siger, at de er taget sydpå. Til Italien.
Til Italien? Javel.
Savværket vil de rive ned, siger forvalteren, fordi...
- Goddag. - Goddag, unge mand.
Sæt Dem ned. Her holder vi ikke på formerne.
Ud med jer.
- Vil De have noget at drikke? - Nej tak.
- Slet ingenting? - Nej tak.
- Lærer er De altså? - Ja.
Kan De overhovedet brødføde en kone?
Min far er skrædder, og jeg har svendebrev.
Jeg tjener ret godt.
Det havde været klogere at overtage Deres fars forretning.
Hvorfor har De lige netop fået kig på Eva?
Hun er jo næsten barn endnu. De kunne være hendes far.
- Jeg er enogtredive. - Det går også an.
Far.
Har De spurgt, om hun vil?
Hun er næsten barn endnu og kender ikke noget til livet.
Sig mig: Vil du overhovedet have ham?
Sig dog noget.
- Læreren er kommet i den kulde. - Lad hende være.
- Selvfølgelig vil hun det. - Hun siger jo ikke et ord.
Sæt Dem bare ned igen.
Kvinder!
Man skal ikke tage det så alvorligt.
Hør engang. Jeg går lige til sagen.
På den ene side så jeg gerne, at pigen flyttede hjemmefra.
De så selv, hvor mange munde her er at mætte.
På den anden side...
...så går det lidt for hurtigt for mig.
Jeg kender Dem slet ikke.
Ikke at jeg ikke bryder mig om Dem, men jeg må først forhøre mig.
Desuden har frisøren i byen lovet at antage hende som medhjælp.
Så kommer hun ud blandt mennesker.
Hun kan tænke det hele igennem.
Hvis hun stadig har de samme tanker i hovedet om et år, kan vi tale om det.
Og De kan også tænke det hele igennem igen.
Er De enig?
- Jeg tænkte egentlig... - Det ved jeg godt.
Men enten går De ind på det, eller også er der ikke noget at tale om.
- Hvis De insisterer... - Det gør jeg.
Glæder mig.
Nå, jeg må tilbage til arbejdet.
Selv på en helligdag.
Bliv siddende.
Jeg sender pigebarnet ind til Dem.
Så kan De sige farvel. Et år går hurtigt. Jorden går ikke under.
De kan også besøge hende.
- Har din far talt med dig... - Ja.
Er du indforstået med det?
Er De indforstået?
Du skal ikke sige De til mig.
Adi, er du vågen!
Adi?
- Hvad er der? - Se!
- Hvad er det? - Se lige engang.
- Hvad er det, du vil? - Kig ud ad vinduet.
Det brænder ovre på godset.
Slip mig fri. Bind op!
- Jeg ved ikke... - Slip mig fri.
Vær stille.
Gustl, kom og hjælp mig fri.
Hvad er der?
Slip mig så fri! Idioter! Det brænder.
Brænder det?
- Det brænder. - Ja, og slip mig så fri.
Far har forbudt det.
Ikke i nødstilfælde. De skal advares.
- Far! Mor! - Ti stille. Jeg skal nok...
Skal jeg hente mor?
- Hvad er der? - Det brænder.
Jeg ved det. Jeres far er gået derhen.
Hvad laver I?
Gå i seng igen. Det er ingenting.
Det brænder på godset. I skal ikke være bange.
Gå i seng igen og sov videre.
Gå ind på jeres værelse, så I ikke bliver forkølede.
- Du vækkede folk med den larm. - Jeg troede, det var farligt.
- Jeg var nødt til at befri ham. - Nu er alt godt igen.
I morgen vil jeres far fortælle jer om branden.
Skrub så i seng.
Jeg venter, til I har lagt jer.
Hvor er her koldt.
Godnat.
- Sov godt. - Godnat, mor.
Vil du ikke godt lade være?
Hvorfor de anstrengelser? Lad være at se så måbende på mig.
Det er ikke, fordi du er ueffen til det, jeg kan bare ikke mere med dig.
Sandt at sige, virker du frastødende på mig.
Vær rar at gøre dit arbejde færdigt. Jeg vil ikke sidde her hele natten.
- Hvad har jeg gjort dig? - Du har ikke gjort mig det mindste.
Du er grim. Du er usoigneret. Din hud er slap. Du har dårlig ånde.
Er det ikke nok?
Sengetøjet er færdigt.
Sid ikke der som den lidende Kristus.
Det er jo ikke jordens undergang. Hverken for dig eller mig.
Jeg vil bare ikke mere. Det er det hele.
Jeg har skam prøvet.
Jeg har prøvet at tænke på en anden, når jeg var i seng med dig.
En, der dufter godt.
En, der er ung og ikke lige så forslidt som dig.
Men der slår min fantasi ikke til.
Til sidst er der altid kun dig, og så er jeg ved at kaste op.
Og så græmmer jeg mig over mig selv. Hvad skal det så til for?
- Er du færdig? - Ja, for længst.
Du må være ulykkelig for at være så gemen.
Må jeg være fri?
Jeg ved godt, at jeg ikke er nogen skønhed.
Den dårlige ånde har noget med min mave at gøre, ved du jo godt.
Men engang generede det ikke.
Det havde jeg også, da din kone levede.
Skån mig for dine ækelheder.
Jeg kan berolige dig med, at jeg altid har følt lede ved det.
Men jeg tog det med, fordi jeg ville søge glemsel, efter at Julie døde.
Og jeg var helt ligeglad. Jeg kunne springe på en ko.
Desværre er luderne for langt væk -
- og én gang hver anden måned er desværre ikke nok trods min alder.
Så hold op med det forbandede martyrnummer og forsvind!
Hvorfor kommer du på det nu?
Hvornår skulle jeg da være kommet på det efter din mening?
På sygehuset glemte jeg, hvor meget du irriterede mig.
Man bliver sentimental, når man har smerter.
Forsvind dog. Har du ingen ære i livet?
Det kan man ikke tillade sig i dit selskab.
Det er sandt.
Er du ikke bange for, at jeg gør en ulykke på mig selv?
Værsgo.
Så ville du måske overraske mig, men pas på, at det ikke gør ondt.
Jeg ved godt, jeg er latterlig.
- Du ville være helt ligeglad. - Tja...
Hvorfor foragter du mig? Fordi jeg hjalp dig med at opdrage den lille?
Fordi jeg ser tavst på, at du befamler din lille datter?
Fordi jeg hjælper dig med at bedrage dig selv?
Fordi jeg lytter til, hvor højt du elskede Julie -
- skønt hele landsbyen ved, at du mishandlede hende ligesom mig?
Fordi jeg elsker dig, selvom du ikke kan holde ud, at nogen elsker dig?
Netop. Rejs dig. Jeg har et arbejde at passe.
Du har slet ikke råd til at undvære mig.
Hvem skal lave det beskidte arbejde og hjælpe dig med børnene?
Du mener det jo ikke alvorligt. Du vil bare se, hvor langt du kan gå.
"Æder hun den, eller kan jeg træde hende længere ned i møget?"
Jeg er også træt.
Jeg har to retarderede børn. Karli og dig. Du er mest besværlig.
Herregud, hvorfor dør du ikke bare?
Året gik på hæld i det smukkeste vejr.
Solen fik snelandskabet til at stråle, så det smertede i øjnene.
Ingen af os kunne vide, at det blev det sidste årsskifte i fredstid.
At der allerede i indeværende år ville indtræffe en omvæltning -
- som ingen af os var i stand til at forestille sig.
Trods de sære hændelser, der havde bragt landsbyen i oprør -
- mente vi alle at kunne sætte lid til -
- at tilværelsen i vores samfund var gudgiven og værd at leve.
...Jesu Kristi legeme ved vinen og brødet.
Måtte forberedelsestiden til denne konfirmationsfest -
- blive en lykkens og berigelsens tid.
Du, Martin, bliver fra i dag ikke kun befriet for dette bånd -
- men også for de natlige lænker, der har skullet skåne dig for -
- at bukke under for fristelserne i dit unge kød.
Jeg har tillid til jer, mine kære børn -
- og jeg ønsker jer et velsignet og lykkeligt nytår.
Kort efter påske sidst i april kom baronessen tilbage med børnene.
Hun var ledsaget af en ny guvernante.
Hermed var mit håb om, at Eva kunne komme tilbage -
- endegyldigt slukket.
Guvernanten var en midaldrende italienerinde -
- og, hvad man snart erfarede, fra den egn af Middelhavskysten -
- hvor baronessen havde tilbragt vinteren.
Sigi!
- Dav, Ferdinand. - Vent. Jeg kommer ned.
Bliv her, Sigi. Du kan besøge drengene senere.
Lad dog drengen gå, frue. Han er glad for at være hjemme igen.
Så stik bare af, men bliv ikke for længe væk.
Marie Louise!
Marie Louise! Hvor er du?
Sigi!
Kommer du ikke og hilser på din far?
Han kommer.
Ro!
I skal være stille. Ro!
Hvad foregår der? Hvorfor er I her endnu?
I ved jo godt, der skal være konfirmationsforberedelse. Ud med jer.
- Kan I ikke hilse? - Farvel, hr. lærer.
Beklager, hr. pastor. Det skal ikke gentage sig.
Farvel, hr. pastor.
Farvel.
Lad os bede.
Fader Vor, du som er i himlene!
Helliget vorde dit navn, komme dit rige.
Ske din vilje som i himlen således også på jorden.
Giv os i dag vort daglige brød -
- og forlad os vor skyld, som også vi forlader vore skyldnere.
Led os ikke ind i fristelse, men fri os fra det onde.
Thi dit er riget og magten og æren i evighed!
Amen.
Sæt jer.
Det er en meget trist dag for mig.
Om få dage vil vi sammen fejre jeres konfirmationsfest.
I månedsvis har jeg anstrengt mig for at føre jer nærmere Guds ord -
- for i hans ånd at forme jer til ansvarsbevidste mennesker.
Og hvem møder jeg så i dag?
En flok brøleaber.
Uden disciplin og menneskeværd. Barnagtige som syvårsbørn.
Men noget, som gør mig endnu mere trist til mode, er -
- at min egen datter har hovedrollen i dette gemene skuespil.
Forrige år -
- bandt jeg et hvidt bånd i hendes hår.
Hvid er, som I alle ved, uskyldens farve.
Dette bånd skulle hjælpe Klara til at undgå synd.
Selviskhed, misundelse -
- ukyskhed, løgn og ladhed.
Men her ved årets begyndelse -
- var jeg så naiv at tro, at hun i året for sin konfirmation var moden nok -
- til ikke længere at have brug for dette bånd.
Jeg stolede på hendes egen ansvarsfølelse som barn af...
Anni!
Anni, hvor er du?
Anni?
Rudi? Hvad laver du her?
- Hvorfor er du ikke i seng? - Jeg kan ikke sove.
- Og så spøger du midt om natten? - Jeg vågnede, og du var væk.
Far har gennemboret mine øreflipper.
Gør det ondt?
- En lille smule. - Er det derfor, du græder?
Jeg græder ikke mere.
Man må lide for skønheden.
Er det ikke sådan, man siger?
Gå i seng igen. Anni kommer snart.
Jeg har ikke gået med ørenringe i lang tid, og derfor er de vokset sammen.
Nu til pinse -
- får jeg dem af mors.
De pæne...
...du ved.
Et par dage efter Klaras anfald, der forskrækkede os alle -
- og som blev efterfulgt af en svagelig febertilstand -
- begav jeg mig til forvalteren for at låne enspænderen op til pinsen.
Siden mit frieri havde Eva skrevet til mig hver uge -
- og jeg fik det indtryk, at hun følte sig ene og forladt i byen -
- og at hun indirekte mellem linjerne bad mig besøge hende snarest.
Jeg ville tilbringe pinselørdag sammen med hende -
- og komme tilbage for at hjælpe præsten med konfirmationsfesten.
Forvalteren var på savværket -
- men kunne komme tilbage hvert øjeblik.
- Goddag, hr. lærer. - Goddag, Erna.
- Hvor er han sød. - Ja.
- Er du glad for ham? - Ja, meget.
- Han var syg i vinter, har jeg hørt. - Ja, meget.
Men lægen kurerede ham. Gudskelov.
Jeg kommer igen en anden gang.
Far kommer nok hjem til kaffe. Ved firetiden.
- Så sætter jeg mig igen. - Skal jeg hente noget til Dem?
Kaffen er nok færdig.
Nej tak. Jeg sætter mig bare og venter.
Hr. lærer.
Ja.
Kan drømme gå i opfyldelse?
- Det kommer an på... - På hvad?
Hvad det kommer an på?
Hvis du drømmer om at blive den bedste i klassen og læser flittigt -
- kan din drøm gå i opfyldelse.
- Det er ikke det, jeg mener. - Hvad mener du så?
Når man drømmer noget -
- sådan rigtig drømmer om natten -
- kan det så gå i opfyldelse?
Hvad har du da drømt?
Sig det bare.
Du har noget på hjerte.
Sig det nu.
Jeg har drømt, at Karli...
- Jordemoderens mærkelige dreng. - Jeg kender ham.
- At der skal ske ham noget frygteligt. - Noget frygteligt?
Hvad?
Det ved jeg ikke. Ligesom dengang med Sigi.
Men bare meget værre.
Og han er så sød. Han gør ikke noget.
Så, så.
Det var kun en drøm. Tag det ikke så alvorligt.
Drømme går ikke i opfyldelse. Og afgjort ikke den slags.
Mine drømme går tit i opfyldelse.
Hvad mener du?
I vinter, dagen før Gustl blev syg -
- drømte jeg, at min bror havde anbragt ham foran det åbne vindue -
- for at han skulle dø.
Dagen efter stod vinduet åbent. Han blev forkølet og var ved at dø.
Hvad er det for griller? Det er noget vrøvl.
Vi havde aftalt at mødes på banegården -
- fordi Eva ville undgå at blive set sammen med mig.
Hun boede hos nogle fjerne slægtninge -
- som åbenbart regelmæssigt fortalte Evas forældre om hendes vandel.
Hun var blevet noget tyndere, hvilket kun gjorde hende smukkere -
- og atter blev jeg betaget af hendes sky og barnlige åbenhjertighed.
Så er det slet ikke så slemt?
Nej, men at feje hår hele dagen... Så var tvillingerne mere muntre.
Men det er udmærket. Jeg har virkelig ingen grund til klage.
- Ikke? - Nej. Det passer.
Ellers savner du ikke noget ud over tvillingerne?
Altså...
Hvordan er guvernanten? Kan hun kun italiensk?
- Jeg har det kun fra forvalteren. - Javel.
Hvor kører du hen?
Der er en dam i skoven. Der er så smukt.
Der kan vi holde skovtur. Jeg har madkurv med.
- Det vil jeg helst ikke. - Hvorfor ikke?
Hvad er der i vejen?
Ingenting.
Helst ikke.
Jeg vil dig ikke noget utilstedeligt. Jeg vil kun glæde dig med maden.
Nej.
Tror du da, jeg ville bringe min kommende hustru i vanære?
Udmærket. Jeg vender derhenne.
Tak.
Drik heraf.
Dette er den nye pagts blod -
- som udgydes for dig til syndernes forladelse.
Drik heraf.
Dette er den nye pagts blod -
- som udgydes for dig til syndernes forladelse.
Drik heraf.
Dette er den nye pagts blod -
- som udgydes for dig til syndernes forladelse.
Drik heraf.
Dette er den nye pagts blod...
...som udgydes for dig til syndernes forladelse.
Drik heraf.
Karli!
Her er han.
Gør plads.
"Thi jeg, Herren, din Gud, er en nidkær Gud -
- der straffer fædrenes brøde på deres børn -
- indtil tredje og fjerde led."
Efter den ufattelige udåd mod den handicappede dreng -
- blev også baronen overbevist om, at det var klogere -
- hvis man benyttede sig af ordensmagtens professionelle hjælp.
To dage senere dukkede der således to civilklædte kriminalbetjente op -
- som efter besigtigelse af diverse gerningssteder -
- begyndte at forespørge i de enkelte hjem efter mistænkelige iagttagelser.
Da jeg selv hørte om mishandlingen af Karli -
- tænkte jeg først slet ikke på, hvad Erna havde fortalt mig.
Da jeg kom på det, tøvede jeg først med at fortælle betjentene det.
Jeg ville jo ikke på grund af en så meningsløs hændelse -
- sætte forvalterfamiliens rygte og sjælefred over styr.
Men da jeg hørte, at Karli risikerede sit syn på grund af kvæstelserne -
- kaldte jeg Erna til skolen, så hun kunne fortælle betjentene sin drøm.
Slet ikke så dumt, som du måske tror.
Men jeg har d rømt det.
Hør efter!
Du får en sidste chance.
Du fortæller mig, hvem der fortalte dig om planen om at mishandle drengen -
- og vi fortæller ingen, hvor vi har det fra. Er det en aftale?
Hun har før drømt noget, der skal være gået i opfyldelse.
Hvad, om man må spørge?
En historie i hendes familie.
Altså en familiehistorie. Har De kontrolleret, om det var sandt?
Nej.
Nå ja... Det er jo muligt.
Måske har vi at gøre med en ægte clairvoyant og forpasser vores chance.
Lad være at flæbe!
Tro ikke, at du kan narre mig med dit falske hyleri.
Jeg har andre midler til at få din tunge på gled.
Jeg tror ikke på hekse og troldmænd -
- og slet ikke på, at en tøs som dig har overnaturlige hallucinationer.
Kom frem med sandheden.
Før slipper du ikke for mig. Er det forstået?
Og nu besøger vi dine forældre og hører, hvad de synes om din historie.
- Jeg så gerne, at De gik med. - Naturligvis.
- Men dog! Hvad har vi her? - Goddag.
- Goddag, hr. lærer. - Goddag.
Lytter I ved døren?
Vi så gennem vinduet, at læreren havde gæster. Vi ville ikke forstyrre.
Vi ventede, til vi kunne tale med læreren.
Hvad vil I?
- Vi ville spørge Dem om Karli. - Om hvad?
Vi har hørt, at han ikke har det godt. Vi ville spørge, om vi kunne hjælpe.
Så, så...
Jeg ved godt, det gør ondt.
Du må have lidt tålmodighed.
Alt skal nok blive godt igen.
Jeg må gå nu, Karli.
Du skal ikke være ked af det.
Jeg kommer igen i morgen.
Du skal ikke være bange, Karli. Doktoren kommer tilbage.
Kom ind.
Ja?
Hvad er det?
I stedet for Piphans. Fordi far er så ked af det.
Tak.
Det var så lidt, hr. fader.
- Giv mig fløjten. - Hvad?
- Giv mig fløjten! - Hvad for en fløjte?
- Giv mig den. - Hvad for en fløjte?
- Giv mig den, eller jeg slår dig ihjel. - Jeg har ingen fløjte.
Krapyl!
For himlens skyld, Georg. Hvad laver du?
Hvad har han gjort?
For sidste gang: Giv mig den.
Hvad mener far?
Hvad er der i vejen?
- Det ved du udmærket godt. - Når drengen siger det. Hvad er der?
Georg. Så vent dog!
Hvad har drengen gjort? Fald til ro og fortæl mig...
Bland dig ikke i det. Jeg skal over til baronen.
Georg.
Hold op, Georg. Du slår ham ihjel!
Med birkene ovre i Retenow bliver det 6000 kubikmeter.
Det kan de klare på tre uger, hvis de hænger i.
I sidste uge kom de firs polakker.
Bräker har indlogeret dem i baghuset. Der var ikke halmmadrasser nok.
Det hele tager sin tid.
Og der var en masse børn med.
- Men alligevel... - Jeg vil ikke blive her.
- Hvabehar? - Jeg bliver her ikke.
- Hvad skal det sige? - Jeg rejser med børnene.
- Hvad skal det betyde? - Armin, er det så svært at forstå?
- Tør man spørge, hvad du har tænkt? - Det ved jeg ikke endnu.
Vi rejser i hvert fald.
Vi?
Ja.
- Jeg har ikke brug for Dem mere, tak. - Godnat, fru baronesse. Hr. baron.
Godnat.
Jeg kom kun tilbage fra Italien for at være rimelig over for dig.
Jeg ville give os en chance.
- Ville du give mig en chance? - Ja.
Det er jo herligt. Hvornår har jeg forpasset min chance? Hvordan?
- Skulle det løse vores problem? - Hvilket?
- Din sarkasme. - Hvilket problem er der at løse?
Du bliver her!
Du forlader først stuen, når jeg giver dig besked.
Godt.
Jeg ville have skånet dig, men du tvinger mig til det.
Under vort ophold hos onkel Edoardo blev jeg forelsket i en mand.
Han er fra Lombardiet.
Han arbejder i en bank og hjalp onkel med pengesager.
Han bejlede til mig -
- og nærede en rørende omsorg for børnene.
At Sigi er blevet så sund og rask, er overvejende hans fortjeneste.
Men alligevel er vi kommet tilbage.
Fordi jeg følte mig forpligtet over for dig.
Men jeg kan ikke holde ud at være her.
Ikke så meget for min skyld.
Jeg vil nu ikke påstå, at samlivet med dig passer til en kvinde i min alder.
Nej, jeg rejser, fordi jeg ikke vil se Sigi og senere tvillingerne vokse op -
- blandt ondsindethed, misundelse -
- stupiditet og brutalitet.
Affæren med Sigis fløjte fik bægeret til at flyde over.
Jeg har fået nok af mishandling -
- trusler og perverse hævnakter.
Har du været i seng med ham?
Du forstår slet ingenting.
Har du været i seng med ham?
Nej, jeg har ikke været i seng med ham.
Du lyver. Ikke sandt?
Ja.
Godaften. Godaften, fru baronesse.
- Må jeg tale med Dem? - Kan det ikke vente?
Nej, det er meget vigtigt, ellers havde jeg ikke forstyrret så sent.
Hvad er der sket?
De har skudt den østrigske tronfølger i Sarajevo.
Nyheden spredtes med vindens hast i landsbyen.
Hvad blev følgerne?
Den første, der nævnte ordet krig, blev kraftigt modsagt.
Men da ordet en gang var blevet sagt -
- forblev det på sær hårdnakket vis centrum for vores tanker.
Jeg ville straks til byen for at tale med Eva om -
- hvad vi skulle gøre, i tilfælde af at krigen brød ud.
Måske ville hendes far give samtykke til et hastigere giftermål.
Jeg bad baronessen låne mig den cykel, Eva i sin tid kørte hjem på.
Den ville jeg cykle til byen på i slutningen af ugen.
Da jeg fredag eftermiddag kom op på godset for at hente cyklen -
- blev jeg vidne til et sælsomt skænderi.
- God dag, fru Wagner. Hvad sker der? - Goddag. Må jeg låne Deres cykel?
- Det er ikke min cykel. - Må jeg låne den alligevel?
Jeg har selv lige lånt den for at besøge min forlovede i byen.
- Vær rar at låne mig den. - Hvor skal De hen?
- Til byen. - Hvorfor?
Jeg bad forvalteren låne mig en vogn, men den bayriske stivnakke nægter.
- Giv mig nu den cykel. - Hvad er der sket?
Jeg skal tale med politiet. Jeg ved, hvem der har begået forbrydelserne.
Hvem?
- Giv mig cyklen. - Hvorfor vil De ikke sige det?
Jeg vil kun tale med politiet. Jeg vil ikke overfuses mere.
- Kan De ikke låne doktorens hest? - Jeg kan ikke ride.
De må tro mig.
Min søn har fortalt mig, hvem der har gjort det.
Han mister måske synet.
Giv mig nu den cykel.
Tak.
Jeg fortrød straks, at jeg havde lånt cyklen ud.
Men den ellers besindige kvindes forfatning gjorde indtryk på mig.
Hvad havde hun hørt fra sin søn, som hun ikke turde fortælle nogen?
Hjemme i landsbyen besluttede jeg at efterforske sagen.
- Goddag, hr. lærer. - Goddag, Klara.
Hvad laver I der?
Vi ville se, hvordan Karli har det.
- Skodderne er jo for. - Ja, vi var bekymrede.
Vi så, at fru Wagner kørte på cyklen.
Og så tænkte vi på, hvordan det gik med Karli.
Gå nu hjem. Her har I ikke noget at gøre.
Gå nu lige hjem.
- Farvel, hr. lærer. - Farvel.
Det undrede mig, at jordemoderen havde slået skodderne for.
Ingen plejer ellers at låse.
Hvorfor havde jordemoderen spærret sin søn inde?
Kan du høre mig, Karli?
Jeg kom i tanker om Ernas drøm.
Hvis Erna ikke havde drømt, men vidst, at Karli skulle mishandles -
- hvis medskyldige var hun så?
Hvem nægtede hun at røbe?
Børnenes intense interesse for Karli forekom mig besynderlig -
- eftersom disse ikke omgikkes drengen grundet hans handicap -
- undtagen på foragtelig måde.
Hvis jordemoderen ikke kunne passe drengen -
- havde hun overladt ham i min eller doktorens varetægt.
Men siden den nat, han blev mishandlet, havde jeg ikke set ham.
Foruroliget besluttede jeg at spørge lægen selv.
KONSULTATIONEN ER LUKKET INDTIL VIDERE!
- Var datteren ikke i skole? - Jo.
Og hun har ikke sagt noget?
- Jeg vil bede Dem om noget. - Ja?
- Må jeg spørge Klara og Martin? - Vil De ikke vente på min mand?
Han er i kirke. Gudstjenesten er snart forbi.
Men hvis De vil, så kom bare ind.
Sid ned.
Nu skal jeg hente dem.
- Godaften, hr. lærer. - Godaften.
Vil De ikke sidde?
Jo, måske. Tak.
Må jeg byde Dem noget?
Kaffe, som når vi har klavertime.
Jo tak. Det er meget venligt.
Jeg kommer straks.
- Vidste I, at lægen er rejst? - Nej.
Du virker ikke overrasket.
Mor fortalte det, da hun hentede os.
- Har Anna ikke sagt noget om det? - Nej.
Ikke et ord? Det er ikke almindeligt, at elever ikke fortæller, at de rejser.
- Anna fortæller ikke meget. - Det her er noget andet.
- Det er, som om I fortier noget. - Hvilket?
Det ville jeg gerne høre fra jer.
Da I kiggede efter Karli, hvad ville I ham da?
- Vi var bekymret for ham. Han er syg. - Jeg spurgte Martin.
Ja, han har det ikke så godt. Og da hans mor kørte...
...så syntes vi, at vi skulle se efter ham.
Har I tænkt på, hvem der kan have behandlet Karli sådan?
Og Sigi?
Og hvem der anbragte ståltråden i lægens have? Og satte ild til laden?
- Ikke? - Selvfølgelig har vi tænkt på det.
- Ja, og... - Vi har talt med far om det.
Han sagde, at det måtte være et sygt menneske.
Sigi fulgtes med jer ved høstfesten. Og Karli var altid sammen med jer.
- Det forstår jeg ikke. - Ikke?
Hvad har de gjort?
- Hvem? - Sigi og Karli.
- Hvordan? - De er blevet straffet. For hvad?
- Det ved jeg ikke. - Erna vidste, at Karli skulle straffes.
Jeg ved ikke noget.
- Hvorfor spørger De os om det? - Lad være at spille dum, Klara.
Jeg forstår Dem ikke, hr. lærer. De må tale med far om det.
Eller med mor. Skal jeg hente hende?
- Henter du hende, Martin? - Bliv her, Martin.
Jeg taler med dem senere. Nu taler jeg med jer. Sig sandheden.
- Hvor var I, da man fandt Karli? - Hjemme.
Efter konfirmationsfesten?
Kaffen er klar om lidt.
Har børnene hjulpet Dem?
Desværre ikke. De ved heller ingenting.
Har hans datter ikke fortalt noget i skolen?
Nej.
- Undskyld ulejligheden. - Bliv endelig.
Min mand kommer snart, og kaffen er straks færdig.
Det er venligt af Dem, men jeg er bekymret for jordemoderens dreng.
- Hvornår ville hun komme hjem? - Det spurgte jeg ikke om.
Jeg blev overrumplet. Hun var så bevæget.
Nu hører jeg min mand komme.
- Godaften. - Godaften.
- Læreren har ventet på dig. - Jeg vil gerne tale med Dem.
Skal vi gå ind på mit kontor, hvor vi kan tale i fred?
Hvad drejer det sig om?
Jeg talte med jordemoderen. Hun ved, hvem der har mishandlet hendes søn.
Hun vil kun fortælle det til politiet, og derfor er hun kørt ind til byen.
Og?
Hun har ladet barnet være alene, og hele huset er lukket af.
Lukket af?
Jeg gik hen til lægen for at spørge, om han tog sig af drengen, eller...
Men en seddel fortalte, at konsultationen er lukket.
- Lægen og hans børn er forsvundet. - Hvad skal det sige?
Jeg ved det ikke.
Jeg troede, at De var underrettet, og derfor er jeg her.
Jeg ved ingenting.
Sæt Dem endelig.
Var Anna... hans datter ikke i skole?
Jo. Hun lod sig ikke mærke med noget.
Jeg har spurgt Klara og Martin. De ved heller ingenting.
Hvorfor skulle de det?
Jeg ved ikke...
Da jeg gik hen til jordemoderen, stod de og nogle andre i haven.
- Hvad skulle de der? - De ledte efter drengen.
Hvorfor?
De ville hjælpe ham.
Og så?
Hvordan skal jeg sige det...
- Jeg fornemmer, at de skjuler noget. - Hvilket?
Det ved jeg ikke.
Da lægen var ude for ulykken -
- i fjor, husker De nok -
- da var børnene pludselig i hans have angiveligt for at hjælpe Anna.
Og så?
Ikke noget. Jeg havde glemt det.
Jeg kom i tanker om det i dag.
Jeg forstår det ikke.
Da man fandt baronens søn...
Han var sidst set sammen med børnene.
Hvad skal det sige?
Forvalterens datter -
- havde også forudsagt, at Karli blev slået halvt ihjel.
Hun skulle have drømt det. Politiet mener, at hun lyver.
Hvor vidste hun det fra? Hvem havde fortalt hende det?
Hvis jeg forstår Dem ret, hævder De, at mine børn var med til forbrydelsen.
Er det korrekt?
Er De klar over, hvad De siger dermed?
Er De overhovedet klar over...
Jeg går ud fra, at jeg er den første...
...som De fortæller disse uhyrligheder.
Hvis De en gang vover -
- at besvære andre dermed...
Hvis De forsøger -
- offentligt at tilsværte hæderlige familier og deres børn...
...så vil jeg, og det kan De være vis på -
- sørge for, at De kommer i fængsel.
Hr. pastor...
I mit hverv som sjælesørger har jeg været ude for mange ting -
- men dette overgår alt i nederdrægtighed.
Man kan se, at De ikke har børn.
Ellers ville De ikke kunne præstere en sådan overspændthed.
De har en syg hjerne.
Hvordan kunne myndighederne slippe en som Dem løs på de arme stakler?
Jeg agter at nævne dette på rette sted.
Og vær så venlig at forlade mit hus.
Jeg vil ikke se Dem her oftere.
Jordemoderen kom ikke tilbage.
Jeg ventede til om formiddagen næstfølgende dag.
Så gik jeg op til godset for at forelægge sagen for baronen.
Han henviste mig til forvalteren og rådede til straks at åbne huset -
- af hensyn til den handicappede dreng.
Jeg havde aldrig været i jordemoderens hus -
- og det var ubehageligt at trænge uindbudt ind i et fremmed hjem.
Det var sært -
- men mens vi ledte og bekymret råbte Karlis navn -
- var jeg klar over, at eftersøgningen var omsonst.
De, der kendte moderen og hendes kærlighed til sit smertensbarn -
- vidste, at hun aldrig ville lade Karli være alene i den tilstand.
I de følgende uger kom der gang i rygtesmederiet i landsbyen.
Man hævdede, at lægen havde været far til Karli.
Han og jordemoderen skulle have forsøgt at fordrive barnet -
- for at skjule deres forhold for offentligheden -
- og det skulle have forårsaget barnets varige handicap.
Man hævdede endda -
- at lægefruens død ikke skulle være gået rigtigt til -
- og man ville ikke blive forbavset, hvis de to var skyld deri.
Det kunne endda være, at de mulige mordere, lægen og jordemoderen -
- nu også kunne være ophavsmænd til alle andre forbrydelser.
Man formodede, at lægen ville skåne sig selv og børnene -
- for offentliggørelsen af sine gerninger -
- hvorfor han var flygtet bort med dem.
Den 28. juli erklærede Østrig Serbien krig.
Lørdag den 1. august kom den tyske krigserklæring mod Rusland -
- og følgende mandag mod Frankrig.
Til gudstjenesten den følgende søndag mødte hele landsbyen op.
Der lå en stemning af forventning og opbrud i luften.
Nu ville alting blive anderledes.
Evas far havde i lyset af den ventede krig hentet sin datter hjem -
- og var nu efter hendes ønske kommet til Eichwald -
- for at besigtige sin kommende svigersøns hjem og arbejdsplads.
Med udsigt til en dag at kunne kalde det kære væsen min hustru -
- var denne dag også for mig en festdag.
Præsten nævnte aldrig siden vores samtale.
Truslen om at tilsværte mig offentligt gjorde han ikke alvor af.
Jeg blev indkaldt i begyndelsen af krigens tredje år.
Efter krigen solgte jeg det hus i Vasendorf, jeg arvede efter min far -
- og for pengene åbnede jeg et skrædderværksted i byen.
Jeg har aldrig siden truffet nogen fra landsbyen.
Tekster: Jan Madsen Dansk Video Tekst