Ma ei tea, kas lugu, mida teile jutustada tahan,
vastab täiesti tõele.
Osa sellest põhineb vaid kuuldustel.
Osa on jäänud ebaselgeks ka aastate möödudes
ja paljudele küsimustele puuduvad vastused.
Siiski arvan, et pean neist veidraist asjust,
mis meie külas toimusid, jutustama.
Nad võiksid ehk
valgustada sündmusi, mis sellel maal toimusid.
Mäletamist mööda algas kõik tohtri õnnetusega ratsutamisel.
Pärast ratsatreeningut paruni mõisas
oli ta teel koju,
et näha, kas ehk mõned patsiendid on ilmunud.
Õue sõites
komistas ta hobune nähtamatule
puude vahele tõmmatud traadile.
Tohtri tütar, kes nägi õnnetust aknast,
teavitas naabreid,
kes kutsusid mõisavalitseja,
kes valudes vaevleva tohtri
30 km kaugusele linnahaiglasse toimetas.
Naaber, üksik 40ndates proua
oli küla ämmaemand.
Tohtri naine oli sünnitusel surnud
ja sellest ajast täitis ämmaemand tohtrit
majapidaja ja vastuvõtuõe ülesandeid.
Kui tohtri kahe lapse eest oli hoolt kantud,
läks ta kooli oma pojale Karlile vastu.
- Olete te Annit näinud? - Ja kuhu ’tere’ jäi?
Vabandage, proua Wagner.
Tere, Klara.
Martin unustab head kombed suurest murest.
Pole midagi.
Kuidas tohtriga on?
Mitte väga hästi.
- Jääb ta veel haiglasse? - Ma ei tea.
Lähme Anni juurde, ehk same teda aidata.
Tore.
- Kas laulmine meeldis? - Jah.
Näita emale, kuidas sa kaasa laulsid.
Nägemist, õpetajahärra.
Viimane on sabarakk!
Kui ma õieti mäletan,
näis mulle imelik, et Klara kaaslased,
seeasemel et kodudesse laiali minna,
suundusid kõik küla serva poole.
Kui tahad, lõikan sulle veel loomi välja…
nagu eelmisel nädalal.
Kas tahad?
Võime neid koos värvida.
Või lõikame nad värvilisest paberist välja?
Sellest kuldsest, mis ma lihavõtteks sain.
Jäta juba.
Hästi, teen meile midagi süüa.
Mis siis, kui ta enam tagasi ei tule?
Mida?
Kuule!
Ära ole rumal!
See läheb mööda nagu gripp.
Eelmist talve mäletad?
Olid ju väga haige, eks?
Ja peale…
Tere, Anni.
Kuidas sul läheb?
Kas me saame sind aidata?
Kuidas see traat sinna sai? Kas tohter ei öelnud midagi?
Tohtril polnud jututuju,
rangluud kaelast väljas.
Küsisin ta tütrelt, kuid sel polnud aimugi.
Ta ratsutas sealt iga päev läbi.
- Kas sa seda traati nägid? - Muidugi.
Peenike aga tugev.
Vaevu nähtav.
Vabandage, proua, te mängite minu jaoks liiga hästi.
Ärge vabandage, keskenduge. Sellest on rohkem abi.
Mängite mu jaoks liiga kiiresti. Ma pole Friedrich Suur.
Vaevalt küll, et tema Schubertit mängis.
Teeme uuesti selle variatsiooni.
Kallis, kui sulle muusika meeldib, istu siia ja pööra lehte.
Kui sul igav on, mine tuppa.
Või hoia eemale. Mind ärritab, kui sa siin ringi tuiad.
Mis kell on? Ja kus toatüdruk on?
Vist kaksikute juures, ma arvan.
- Kaheksa nelikümmend. - Kaheksa nelikümmend?
Peaksid ammu voodis olema.
On tal kodused tööd tehtud?
Loomulikult, proua.
Kas tahad lehte pöörata või mitte?
Tahan.
Tule siis.
Lähme veelkord teema juurde tagasi.
Variatsiooni peate harjutama, muidu pole sest rõõmu.
Teen, mis suudan.
Niisiis, üheksandast taktist.
Vabandage, isa.
Palun, vabandage.
Keegi pole täna õhtul siin midagi söönud.
Kui pimenes ja teid veel polnud,
jooksis ema nuttes mööda küla ja otsis teid.
Kas oleksime teie pärast kartes saanud rõõmsalt süüa?
Kas saame nüüd süüa,
mil te valetate oma äraoleku vabanduseks?
Ma ei te, kumb on kurvem,
kas teie äraolek või tagasitulek.
Täna õhtul läheme kõik söömata magama.
Te kindlasti nõustute minuga,
et teie käitumine ei saa karistamata jääda,
kui tahame jätkata vastastikust austust.
Homme õhtul samal ajal saate kõigi ees
kümme vitsahoopi.
Seni võite oma teo üle järele mõelda.
Olete sellega nõus?
Jah, isa.
Hästi, minge nüüd kõik voodisse.
Ja meid ei tohi häirida!
Meil emaga tuleb täna raske öö.
Teie homne karistamine on mulle valusam kui teile.
Niisiis, jätke meid ja minge magama.
Kui te väiksed olite,
sidus ema teile valge paela juustesse või käe ümber,
et see teile ausust ja puhast südametunnistust meenutaks.
Arvasin, et olete küllalt suured ja korralikud,
ega vaja enam sellist meeldetuletust.
Ma eksisin.
Homme, kui olete karistuse läbi puhastatud,
seob ema teile uuesti selle paela,
ja te hakkate seda kandma,
kuni teid taas usaldada võime.
Ja kus see traat nüüd on?
Kes selle ära võttis?
Ma ei tea.
Kas sa polnud kodus?
Kas sõitsid koos isaga linna?
Ei.
- Siis olid sa siin. - Olin täna koolis.
Oli ta veel siin, kui sa kooli läksid?
Ma ei vaadanud.
- Millal teie tagasi jõudsite? - Keskpäevaks.
Valmistan tohtrile ja ta lastele süüa.
Olen teda aidanud ajast, mil ta naine suri.
Millal see oli?
Viie aasta eesti, kui Rudolf sündis.
Olen siin ämmaemand. Me töötame palju koos.
- Aga te ei näinud midagi? - Ei.
- Kui kaua võis see seal juba olla? - Ma pole seda iial näinud.
Niisiis, keegi ei näinud seda enne ega pärast?
Mässis ise end puu ümber ja kadus pärast tohtri kukkumist?
Kas nii?
Ema!
Mis on?
Vabandage mind.
Õnnetusele järgnenud päev
ei toonud selle süüdlase suhtes veel selgust,
kui juba uus ja raskem õnnetus
peaaegu kustutas esimese.
Ühe väiketaluniku naine hukkus tööõnnetuses.
Naise vigastatud käe tõttu
oli mõisavalitseja ta viljalõikusest vabastanud
ja saekaatrisse kergemale tööle suunanud.
Oota väljas, ma pole veel valmis.
Mine välja.
Samal päeval oli mul imelik kohtumine.
Ilm oli särav ja kuum
ja otsustasin oma kehva toidulauda forelliga rikastada,
mida lähedal jões rohkesti leidus.
Mõisnik oli lubanud mul kala püüda.
Martin!
Ettevaatust, Martin!
See on ohtlik.
Tahad sa endal kaela murda?
Tere, õpetajahärra.
Mida see tähendab? Oled sa hulluks läinud?
Tead sa, kui kõrge see on?
Kas sa ei kuulnud, ma sind hüüdsin?
Kuulsin, õpetajahärra.
Ja siis?
Nägid mind all ja tahtsid muljet avaldada?
Miks sa siis…
Andsin jumalale võimaluse mind tappa.
Ta ei teinud seda, järelikult ta on minuga rahul.
Mida see tähendab?
Ta ei taha, et ma sureks.
Kes ei taha, et sa sureks?
Jumal.
Miks peaks jumal sinu surma tahtma?
Luba mulle, et sa sellist rumalust enam ei tee.
Vaata mulle otsa!
Luba mulle.
Kas sa ei usalda mind, mis?
Usaldan, õpetaja.
Hästi,
Mine koju. Homme klaveritunni ajal räägin su isaga.
Ei! Palun, ärge talle midagi öelge.
Seal.
Ettevaatust, see on kõik kõdu.
Kes ta siia üles saatis?
Pole aimugi.
Pidime jäägid kokku tassima ja tema kukkus läbi.
Kas sa nägid seda?
Mitte otse.
Teate ju, kuidas see käib.
Eestöölised võtavad vastu ja nõrgemad koguvad jäägid.
Kes ta siia saatis?
Teel koju pärast veidrat kohtumist Martiniga
kohtasin ma esimest korda Evat.
Tere päevast.
Vabandage…
Vabandage, et teid nii kõnetan.
Olete mõisa uus lastepreili, eks?
Mis siis?
Räägitakse, et olete Treglitzist.
Kes seda räägib?
Rahvas.
Ja siis?
Ei midagi…
Ma ei tea…
Vabandage mind, olen siin kooliõpetaja.
Mõtlesin vaid…
teid siin nähes…
Mina olen Vasendorfist, mu isa on rätsep.
- Ma tean. - Mida?
Paruniproua rääkis.
Mida?
Et õpetaja on meie kandist.
Ah nii, jah…
Ma siis mõtlesin…
Paistab, et olete teel sinna.
Kuhu?
Koju, Teglitzisse.
Jah?
- Kas sõidate sinna? - Jah… jah.
Ma siis mõtlesin…
kui te meie külla jõuate, äkki saaksite…
mu isa tervitada ja talle mõned kalad viia?
Mida?
Tal oleks hea meel.
Eriti nädalavahetuseks.
Jah… kuidas?
Ma ei tea.
Mul pole kahjuks millessegi pakkida…
Minul ka mitte.
Kahjuks.
Võiksin õngenööri anda, et nad kinni siduda.
Niisama ratta külge?
See vist pole hea mõte.
See oli lihtsalt üks mõte.
Jah.
On see teie ratas?
Ei, see on mõisa oma.
On teil esimest korda vaba päev?
Rõõmustate kindlasti kojumineku üle.
Kujutan ette.
Niisiis… mul on veel pikk tee ees.
Siis…
nägemiseni.
Nägemiseni.
Kui te Vasendorfis mu isa näete,
tervitage teda vähemalt minu poolt.
Ma ei tunne teie isa.
See on tõsi.
Õppisin just rattaga sõitma.
Teil läheb juba päris hästi.
Olge ettevaatlik!
See naine täna… Mis temaga juhtus?
Milline naine?
Ah, jah. Ta oli surnud.
Mida see tähendab?
Mis asi?
Surnud.
Mida tähendab ’surnud’?
Mis küsimus see on?
See on see, kui keegi enam ei ela.
Kui keegi lõpetab elamise.
Ja millal lõpetatakse elamine?
Kui ollakse väga vana või väga haige.
Ja see naine?
Temaga juhtus õnnetus.
Õnnetus?
Jah, kui sa väga haiget saad.
Nagu isa?
Jah, aga palju rohkem.
Nii palju, et sa ei pea vastu.
Ja siis ma olen surnud?
Jah.
Aga enamuse inimestega ei juhtu õnnetusi.
- Nemad pole surnud? - Ei, nemad surevad palju hiljem.
Millal?
Hiljem, kui nad väga vanad on.
Kas me kõik peame surema?
Jah.
Kas tõesti kõik?
Jah, kõik inimesed peavad surema.
Aga sina ometi mitte, Anni?
Mina ka.
Kõik.
Aga isa ikkagi mitte?
Isa ka.
Ja mina ka?
Sina ka, aga alles palju aja pärast.
Meie kõik alles palju aja pärast.
Ja midagi ei saa sinna teha? See peab nii juhtuma?
Jah, aga veel kaua aega mitte.
Ja ema?
Ta polegi ära sõitnud?
Kas ta on ka surnud?
Jah.
Tema on ka surnud.
Aga sellest on palju aega möödas.
Klara!
Martin, kas tuled?
Karli.
Võite nüüd sisse tulla.
Kes on?
- Kes siis peaks olema? - Ma ei tea.
Mida see tähendab? Kas sa ei taha venda?
Ole õnnelik, et su isa seda ei kuulnud.
Palun vabandust.
Nad saatsid ta sinna, kus oli teada, et ohtlik on.
Mida sa tahad?
Kas tahad paruni kohtusse anda?
Või mõisavalitseja maha lüüa?
Jookse sinna ja löö tal vikatiga pea maha.
See ei ärata su ema enam ellu.
Isa, kas sa ema armastasid?
Pea suu!
Nende kahe juulipäeva järel
muutus elu külas jälle tavaliseks.
Viljakoristus kurnas rahva nõrkemiseni ära.
Enamik lapsi olid vanematel abiks.
Võtsin vastu valitseja pakkumise
toetada mõisakirjutajat viljakoristuse ajal,
kuna lootsin sel moel
lastepreilit jälle näha,
kes pärast meie esmakohtumist kogu aeg mul meeles mõlkus.
Kahjuks ilmutas ta end harva väljaspool häärberit.
Tohter oli ikka veel haiglas.
Seni hoolitses tema kahe lapse,
Anna ja Rudolfi eest ämmaemand.
Pärast taluniku naise matust,
keda kogu küla ära saatmas käis,
vajusid mõlemad lood peagi unustusse
kuni suve lõpuni,
mil lõikuspidu kogu küla ühendas,
algul ülevoolavas rõõmus
ja seejärel hirmus ja nõutuses.
Tänan teid kõiki südamest.
Te töötasite usinasti.
Taevas oli armuline ja meie salved said täis.
Meil on piisavalt õlut
ja keegi ei pea täna tühja kõhtu kannatama.
Elagu meie parunihärra!
Elagu! Elagu! Elagu!
Austatud härra parun,
paruniproua,
kallid peokülalised.
Kuulame selle peo hakatuseks
145. psalmist 15. värssi:
„Kõigi silmad ootavad sind, Issand
ja sina annad neile toidu,
kui nad seda vajavad.“
Isa, poja
ja püha vaimu nimel,
Aamen.
Laske nüüd hea maitsta!
Sööge ja jooge, mis jõuate, olete selle ära teeninud!
Lubasite meile üht koraali õpilaste esituses.
Peate sellest pastoriga rääkima, paruniproua.
Harjutame ikka veel leeripeoks.
See on ju kevadel. Praegu on sügis.
Kahjuks pole kõik meie väikesed lauljad väga musikaalsed.
Noh, teie kaks emmet…
Ei osalegi peol?
Siin varjus on nii mõnus.
Paistab meie pojale meeldivat.
Jah.
Ma ei kujuta ette,
kellele see ei meeldiks.
Georg!
Ja kuidas sinuga on?
Kas ei tüüta teiste laste eest hoolitsemine,
kui kõik need noormehed seal on?
Ei, härra, olen meelsasti lastega.
Kui vana sa õieti oled?
17, valitsejahärra.
17!
Siis sa peaks ju kosilastega
ja mitte paruniproua lastega tegelema.
- Jäta ometi, Georg! - Miks, ma ei öelnud ju midagi.
Kas tooksid meile midagi süüa, Emma?
Kui te hetkeks lapsi vaatate, võin mina minna.
Ta oli purjus, aga kas nad ei suutnud teda tagasi hoida?
Jäta Frieda rahule!
Pistke see endale persse!
Ma olen kukk torni otsas…
Keegi on paruni kapsad maha lõiganud.
Mida?
Keegi on paruni kapsad maha lõiganud!
- Ma pole seda kunagi õppinud. - Mina ka mitte.
Pead valjusti lugema.
Üks, kaks, kolm…
Teie õpilased hakkavad naerma, kui meid näevad.
Parem, kui nad seda ei tee.
Ja ärge olge minuga nii formaalne. Olen ma nii vana?
Näed, juba läheb!
No jah…
Ära vaata kogu aeg jalgu.
Ilus töö, mis?
See on ju vastik!
See oli üks vana komme: „Vili lõigat’ massa palk,
muidu kaapsit ootab malk.“
Jah, aga õgisid küll päris tublisti!
Sisse.
Mida sa tahad?
Oleks üks palve, isa.
Jah?
Ma leidsin ta. Ta on haiget saanud.
Ja siis?
Kas ma võin ta endale jätta?
Kuidas sa mõtled seda teha?
Teen ta jälle terveks.
Ja kui ta jälle terve on?
Kas sa ei arva, et oled temasse siis kiindunud?
Kas lased ta jälle vabaks?
Peepsie elab kah veel minu puuris.
Jah, aga tema on vangistuses kasvanud.
See siin on vabadusega harjunud.
Lased sa ta vabaks, kui ta terveks saab?
Kas sa emalt juba küsisid?
Jah.
Ja mida tema ütleb?
Ta ütleb, et isa peab otsustama.
Ah nii…
ütleb ta seda.
Ja sa tõesti hoolitsed ta eest?
Jah.
See on suur vastutus, sa tead ju, eks?
Oled talle isa ja ema eest.
Siis peame su patsiendile puuri leidma.
Olid see sina või ei olnud?
- Keegi pidi sind nägema. - Ja mis siis?
Olgu õnnelikud, et neil endil veel pead osa jäid!
Pean ütlema, isa, et olen selle üle uhke.
Istu!
Mida sa sealjuures mõtlesid?
Ütle!
Noh? Ütle!
Sa tead, miks, isa.
Oma ema pärast?
Arvad, et nemad on selles süüdi?
Kas nii?
Arvad, et ma pole küllalt mees seda õiendama?
Mõtlesid sa, mida see meie perele võib tähendada?
Kui Frieda oma koha kaotab,
mis meid aastaringi vee peal hoiab?
Kui me ei saa seal enam suvel tööd?
Tahad naise võtta ja 2 aasta pärast talu endale saada?
Kuidas sa mõisa abita neid kõiki toidad?
Ja kust sa tead, et nad süüdi on?
Kust teie teate, et nad süütud on?
Ma ei tea seda.
Aga ma ei tea ka vastupidist.
Mida tähendab ’pole’?
Ta on kadunud, otsisin kõikjalt.
Ta ei saa haihtuda. Millal te teda viimati nägite?
Kahe paiku.
Kahe paiku?
- Kas teate, mis kell on? - Tean, parunihärra.
Mida mu naine ütleb?
Ta saatis mind teie juurde. Ta on endast väljas.
Kujutan ette. Te olete idioot, Huber!
Milleks te oma arust siin olete?
Et üheainsa lapse eest hoolitseda! On see nii raske?
Mul on kahju, parunihärra.
Hoidke oma vabandused endale!
Kus te mu poega viimati nägite?
Õues. Ta ütles, et läheb teiste lastega mängima.
- Kuhu? - Ta ei öelnud.
Tore! Ja mu naine ei märganud ka midagi?
Ta läks pärast kapsalugu oma tuppa ega andnud näole.
Ei andnud näole?
Jah, ta sai kohutava migreeni.
Jumal küll, mis ahvitsirkus see on!
Olete te mu poega näinud?
Ei?
Küsige oma lastelt. Sigi kadus koos mõnede teistega.
- Mida see tähendab? - Tähendab, et ta on kadunud!
Valitseja lapsed ütlesid, et nad nägid Sigit
vaid põgusalt.
Ta läks teiste lastega ära
ja nad ei pööranud talle enam tähelepanu.
Otsingud algasid veidi peale keskööd.
Väsinud ja osalt veel purjus otsijad
jagati kahte gruppi.
Ühed hakkasid mõisahooneid läbi otsima
ja teised kammisid ümbrust läbi.
Kell pool kolm helises äkki tornikell,
mis rahva mõisa tagasi kutsus.
Sigi oli leitud.
Ta oli vanas saekaatris kinniseotult näoli maas.
Ta püksid oli alla tõmmatud
ja ta taguots punetas vitsahoopidest.
Ta oli shokis ega suutnud käia.
Kõhuli lamavana
kanti ta kanderaamil mõisa.
Järgmisel pühapäeval peale jumalateenistust
palus parun sõna.
Politseinikud küsitlesid sel nädalal paljusid teist.
Tulemusteta.
Arvasin algul, et mu poega piinasid needsamad,
kes mu kapsapäid raseerisid,
et arveid klaarida.
Mille eest?
Mind peeti süüdlaseks nende ema surmas saekaatris,
mis on absurdne süüdistus.
Vähemalt nii põhjendas
noor Felder politseile oma niitmistalguid.
Olen Felderi peret alati toetanud.
Aga tänulikkust ei saa alati nõuda.
See on iseloomu küsimus.
Ära jookse ära, Felder!
Tahan just teie au päästa!
Selgub, et „julge“ Max Felder
uhkustas algul oma teoga pruudi ees, et seejärel
pere rüppe peitu pugeda.
Nii polnud tal aega minu poja piinamiseks.
Tean, et vana Felder hammustaks ennem keele suust,
kui hakkaks oma pätist poja kasuks valetama.
Tahan meenutada teile midagi, mille paljud on unustanud.
Kahe kuu eest oli meie tohtril ratsaõnnetus
ja ta pole ikka veel haiglast tagasi.
Selle õnnetuse põhjustas
tema õue tõmmatud traat,
mille ainus eesmärk oli teda kukutada.
Ja ka siis ei teadnud, ei näinud
ega kuulnud keegi midagi.
Me kõik teame, et need, kes mu poja peksmise
ja doktori õnnetuse eest vastutavad,
on siin,
meie hulgas,
selles ruumis.
Ma ei luba, et sellised teod jääks karistamata
ja ma loodan, et midagi sellist
ei juhtu ühegagi teie lastest.
Seepärast pöördun teie kõigi poole:
aidake mul süüdlane või süüdlased leida.
Kui me tõde jalule ei sea,
on selle küla siserahu kadunud.
Paruni kõne hirmutas rahvast.
Parunit just ei armastatud,
kuid võimuesindaja ja kogu küla tööandjana
peeti temast lugu.
Tema väide küla siserahu kohta
ei saanud head tähendada.
Samas äratas nende kuritegude saladuslikkus
talupoegades igikestvat usaldamatust.
Sisse!
Eva!
Kas ma võin sisse tulla?
Mis küsimus see on? Muidugi.
Mis lahti on?
Mis sinuga on?
Nad lasid mu lahti.
Mida see tähendab?
Midagi, nad lihtsalt viskasid mu välja.
Ka koduõpetaja lasti lahti.
Ma ei tea, kuhu minna.
Kardan üksi maanteel olla.
Pole midagi, rahune kõigepealt.
Tule, istu siia.
Rahune ja räägi, mis juhtus.
Noh?
Mis juhtus?
Paruni pojaga on asjad halvad.
Ta vanemad on masendatud ja vihased.
Ja nüüd süüdistavad nad meid koduõpetajaga,
et me teda korralikult ei valvanud.
Kuid mina olin seal vaid kaksikute pärast.
Ja ma hoolitsesin nende eest alati hästi.
Kui me koos tantsisime,
andis paruness mulle selleks eriloa.
Ma pole tõesti midagi teinud.
Ma tean, kõik saab korda, ära nuta enam.
Kuhu ma nüüd lähen?
Vajame raha, mida ma teenin.
Küllap midagi leidub.
Sa ju tead, et parunil on äkkviha.
Midagi ei sööda nii kuumalt, kui keedetakse.
Ei, sellega on lõpp, ma tean.
Paruness ei taha enam kedagi näha.
Ta tahab lastega ära linna
või oma vanemate mõisa minna.
Ma katsun temaga rääkida.
Varem mängisime koos klaverit neljal käel.
Aga ma polnud eriti hea mängija.
Nüüd on tal see koduõpetaja, kes on linnas flööti õppinud.
Ega temagi väga hästi ei mängi.
See on tõsi.
Kes küll sellist asja teeb?
Mida?
Üht last niimoodi lüüa.
Ma ei tea.
Kas ma võin selleks ööks siia jääda?
Palun, ärge saatke mind ära.
Kuidas sa nii võid mõelda?
Ma ootan siin klassis, kuni valgeks läheb.
Siis hakkan minema.
Nad ei mõista seda kodus.
Nad mõtlevad, et olen millegagi hakkama saanud.
Kas ma peaksin sinuga ühes tulema?
Kuidas?
Homme peale kooli.
Leian vankri ja olen õhtuks tagasi.
Miks te seda teeksite?
Sa ei pea mind teietama.
Miks sa seda teeksid?
Tule, ma mängin sulle midagi.
Kui sa tahad.
Tere hommikust, isa.
Ma olen tagasi.
Nad lasid mu vabaks.
Ma näen. Ja edasi?
Kas te ei võiks mulle andestada, isa?
Mida ma pean sulle andestama?
Seda et ma mõisas enam tööd ei saa?
Et Frieda sõimu ja häbiga minema löödi?
Et su õdedel-vendadel varsti midagi süüa pole?
Või mida?
Järgmisel pealelõunal läksin mõisa,
et Sigi tervise üle pärida
ja küsida Eva tagasivõtmise kohta.
Öeldi,
et paruness oli hommikul lastega ära sõitnud.
Valitseja andis mulle torisedes vankri Eva kojuviimiseks.
Küla piiril kohtasime tohtrit.
Mõni päev pärast lõikuspidu
oli tema 4-aastane poeg Rudolf äkki kaduma läinud.
Äsjaste sündmuste valgel erutas see kõiki.
Lõpuks leiti ta maanteelt,
kus ta reisi jaoks napis riietuses
agarasti linna poole astus.
Küsimuse peale oma matkasihi kohta
vastas ta, et tahtnud isa näha.
Ta võitles küünte ja hammastega oma kojuviimise vastu.
Tohtrile kanti sellest ette,
ja et ta varsti niigi koju pidi lubatama,
otsustas ta enneaegu haiglast lahkuda.
Rudi?
Ta oli just elutoas.
Kui palju ma võlgnen?
Kolm ja pool marka.
Tänan.
Head päeva.
Kus sa oled, Rudi?
Tere, Rudi.
Kas sa ei tervita oma isa?
Ei?
Kuulsin,
et sa tahtsid mind koguni haiglas külastada.
Miks sa nüüd end luku taga hoiad?
Hästi.
Siis ma ei tahagi sind näha.
Ma lähen siis tagasi.
Sa võid tualetti jääda, kui tahad.
Ela hästi, Rudi.
Vastuvõtutuba on valmis, proua Wagner tegi kõik.
- Miks sa seda mulle räägid? - Ma ei tea.
Mõtlesin, et sa tahad teada.
- Kas ta hoolitses hästi su eest? - Jah.
Kui vana sa nüüd oled?
14.
Paistad vanem.
Oled nii oma ema moodi.
Me emaga oleme sinu pärast väga mures.
Mõtle järele, magad sa halvasti?
Oled sa üleväsinud?
Ei.
On sul kooliga muresid, mida ma ei tea?
Ei, isa.
Siis sa ei mõista meie muret.
Ma seletan, millest see tuleb.
Nagu sa tead, olen ka Birkenbrunni pastor.
Paari aasta eest tuli üks ema mu juurde,
kelle sinuvanusel pojal
ilmnesid samad tunnused,
mida me sinu juures märkame.
Poisil tekkis äkki eriline väsimus.
Silmade ümber tekkisid tumedad rõngad ja ta oli tujutu.
Ta hoidus vanematele otsa vaatamast
ja varsti tabati ta valetamiselt.
See kestis umbes pool aastat.
Pärast seda läks kõik väga ruttu:
ta kaotas isu,
ta ei maganud enam, ta käed hakkasid värisema,
ta mälu halvenes.
Ta kattus vistrikega, algul näost,
siis üle keha.
Ja viimaks ta suri.
Tema surnukeha, mida õnnistasin, meenutas vana mehe oma.
Saad sa nüüd aru, miks ma muretsen?
Kust sinu arust need muutused tulid,
mis selle armetu lõpu põhjustasid?
Ma ei tea.
Ma arvan, et sa siiski tead seda.
Kas sa ei ütle seda mulle?
Ei?
Hästi, siis ütlen mina, mis see oli.
See poiss oli kedagi näinud,
kes kahjustas oma kõige õrnemaid närve,
seal kus isegi jumal on pühad piirid pannud.
See poiss aimas seda tegevust järgi
ega suutnud enam järele jätta.
Lõpuks ta hävitas kõik oma närvid, nii et ta suri.
Ma tahan sind vaid aidata.
Armastan sind kogu südamest.
Ütle ausalt, Martin,
miks sa punastasid ja erutusid seda juttu kuuldes?
Punastasin?
Ma ei tea? Mul oli temast kahju.
On see kõik?
Ma arvan, et seal on veel üks põhjus.
Su nägu reedab seda.
Ole aus,
Martin!
Miks sa nutad?
Pean ma säästma sind sellest ülestunnistusest?
Oled sa teinud seda, mida see vaene poiss tegi?
Jah.
Mu käsi!
Tore, et sa jälle tagasi oled. Oligi juba aeg.
Seda võib tõesti öelda.
Lastega oli raske, kui sind polnud.
Ma tean.
Ta ei salli mind.
- Kes? - Rudi.
Tal on raske iga.
Tegelikult mitte.
Neil on alati raske iga.
Jah.
Kas sa minust puudust ei tundnud?
Mida see tähendab?
Ei midagi, ütlesin vaid, sest see on tõsi.
Kas asi pole väikeses enesepõlguses?
Mida?
Ei midagi. Unusta ära.
Sel aastal tuli talv vara.
Reformatsioonipühaks novembri esimesel pühapäeval
kattis küla paks lumevaip.
Tavatult ei ilmunud parun, kelle pere veel tagasi ei olnud,
jumalateenistusele.
Külaelanikud võtsid seda kui viha märki.
Seni polnud kurjategija otsingud vilja kandnud,
kuigi paruni üleskutse põhjustas vastastikke kahtlustusi
ja koguni mõningaid kaebusi,
mis aga kõik alusetuks osutusid.
Kopsupõletik see küll ei ole,
kuid peate hoolega jälgima.
Kui palavik tõuseb, kutsuge mind jälle.
Andke talle 2 tunni tagant neid tilku
ja riputage märjad linad ahju külge, mis aitab hingamisel.
- Head õhtut. - Nägemiseni, tohtrihärra.
Kui kaua aken lahti oli?
Raske öelda. Mu naine söötis teda kella ühe paiku öösel
ja kui ta 2.30 tagasi tuli, oli tuba jääkülm.
Ja laps ei nutnud?
Ei. Lapsed olid üleval ega kuulnud midagi.
Asjad kulgevad vastavalt olukorrale, aga peame veel ootama.
Praegune seisund pole kõige hullem.
Kas võin teile soojenduseks midagi pakkuda?
Või jääte te õhtusöögile?
Ei, tänan, upun töösse, sest olin nii kaua ära.
Ja kuidas teie käega on?
Juba käib.
2-3 nädala pärast on kõik jälle korras.
Aitäh.
See võib küll kohutav olla, ma usun.
Ühe käega oled nagu pool inimest.
Mida oligi tarvis tõestada
Head ööd, lapsed.
Head ööd.
Kui teie naisele paistab, palavik on tõusnud,
andke mulle teada.
Hästi.
Mis on hästi?
Ma mõtlen, et see on hästi.
Millal sa isa juurde läksid,
tema kabinetti?
Miks sa küsid?
Niisama.
Detsembri keskel sain lõpuks Evalt kirja.
Ta isa oli talle kreisilinnas koha leidnud,
kuhu ta pidi uuest aastast tööle asuma.
Sellest ööst, mil ta koolis peavarju otsis
ja kui me koiduni
oma lühikesi elulugusid jutustasime,
ei suutnud ma ta kahvatut nägu
ja ujedat ja samas avatud olekut
enam unustada.
Koolivaheaeg pidi kestma homsest uue aastani
kuid juba teisel jõulupühal,
ilm oli külm, kuid päikeseline,
asusin ma Treglitzisse teele,
et Evat ta vanematekodus külastada.
Ja Sigi?
Ma ei tea. Paruniproua pole veel tagasi.
Ja parunihärra?
Näen teda väga harva. Ta ei räägi kellegagi.
Ma ei tea, räägitakse, et nad sõitsid Itaaliasse.
Itaaliasse?
Valitseja ütles, et saeveski lammutatakse, sest ta…
Tere päevast.
Tervist, noormees.
Istuge, palun. Me ei järgi siin formaalsusi.
Kaduge nüüd.
Soovite midagi juua?
Ei, tänan, väga lahke teist.
- Tõsiselt? - Ei, palju tänu.
Nii et olete kooliõpetaja?
Kas suudate naist ülal pidada?
Mu isa on Vasendorfis rätsep ja õppisin ka ametit.
Sellega teenin kenakest lisa.
Kas isa ameti ülevõtmine poleks tulusam olnud?
Ja miks te just Eva olete sihikule võtnud?
Ta on ju alles laps. Võiksite tema isa olla.
Olen 31.
Siis pole te ju sellest kaugel.
Isa!
Olete te üldse küsinud, kas ta tahab?
Ta on laps alles, pole veel ilmas midagi näinud.
Ütle, tahad sa teda üldse?
Noh, ütle midagi!
Õpetaja tuli külmaga just selleks siia.
Jäta! Muidugi ta tahab. Kas su tunne ei ütle sulle?
Kuidas ma aru saan, kui ta ei ütle?
Istuge tagasi.
Naised!
Pole vaja liiga tõsiselt võtta.
Vaadake, ma pole pika jutu mees.
Ühelt poolt on hea, kui ta ruttu kodust pääseb.
Nägite, kui palju suid siin toita on.
Teiselt poolt
lähevad asjad liiga ruttu.
Ma ei tunne teid üldse.
Mitte, et te ei meeldiks mulle, kuid tahan rohkem teada.
Juuksur lubas ta enda juurde abiliseks võtta.
Siis satub ta rahva sekka
ja võib kõige üle veel järele mõelda.
Ja kui ta aasta pärast ikka veel sama meelt on,
siis võime veel rääkida.
Ja teie võite ka veel järele mõelda.
Olete nõus?
- Ma mõtlesin, et… - Jah, ma tean.
Aga te kas nõustute või ei saa midagi.
Kui te selle juurde jääte…
Ma jään.
See rõõmustab mind.
Jah, pean tööle tagasi minema.
Isegi pühade ajal.
Jääge istuma.
Saadan lapse siia tagasi.
Nii saate jumalaga jätta.
Aasta on lühike. Maailm ei kuku veel kokku.
Võite talle külla tulla.
Kas isa sinuga…
Oled sellega päri?
Ja teie?
Sa ei pea mind teietama.
Adi, oled ärkvel?
Adi!
Mis on?
Vaata!
Mis lahti?
Vaata, mis toimub!
Jumal küll, mida sa tahad?
Vaata aknast välja!
Põleb. Midagi mõisa juures.
Seo mind lahti.
Kuuled! Seo lahti!
Ma ei tea.
Sa pead mu lahti siduma!
Mis on?
Olge ometi vait!
Gustl, tule ja seo mind lahti!
Mis lahti on?
Seo lahti, tont võtku! Seal põleb!
Mis põleb?
Põleb!
Jah, põleb! Nüüd seo mind lahti!
Aga isa keelas ära.
Aga mitte õnnetuse korral. Keegi peab neid hoiatama.
Isa!
Ära karju! Ma juba teen.
Kas ma kutsun ema?
- Mis toimub? - Põleb.
Ma tean. Isa läks juba sinna.
Ja mida teie siin teete?
Minge voodisse tagasi. Midagi pole.
Põleb mõisas, te ei pea kartma.
Minge voodisse ja magage edasi.
Minge oma tuppa, te saate külma.
Miks sa nii lärmad? Ajasid kõik üles.
Arvasin, et see on ohtlik.
Ma pidin ta lahti siduma.
Nüüd on kõik jälle korras.
Homme isa räägib, kuidas tulega oli.
Ruttu, ruttu voodisse!
Ma ootan, kuni te teki all olete.
Siin on külm.
Head ööd siis.
Magage hästi.
Head ööd, ema.
Kas sa ei peaks järele jätma?
Milleks vaeva näha?
Ja ära vaata mind nii tummakslöödult.
Mitte, et sa seda halvasti teeks,
aga ma lihtsalt ei saa seda enam sinuga.
Ausalt öeldes sa pärsid mind.
Saaksid sa oma töö nüüd lõpetada,
ma ei taha ööni siin passida.
Mida ma sulle teinud olen?
Jumal küll, mitte midagi!
Sa oled inetu, hoolitsemata,
su nahk on lõtv ja suu haiseb. Kas sellest ei piisa?
Sterilisaator on kuivaks keenud.
Ära istu siin nagu hunnik õnnetust!
Maailm ei kuku sellest kokku. Ei sinu jaoks
ega ka minu jaoks.
Ma ei taha enam ja kogu lugu.
Ma püüdsin
kujutleda kedagi teist, kui ma sinuga magasin.
Ühte, kes hästi lõhnab,
kes on noorem ja vähem närtsinud kui sina,
aga see käis mu kujutlusel üle jõu.
Lõpuks oled see ikka ainult sina
ja see ajab mind oksele.
Mul on enda ees häbi.
Mis mõtet sel siis on?
Oled sa valmis?
Jaa, ammugi juba.
Oled vist väga õnnetu, et nii õel oled.
Palun ära hakka seda jälle!
Ma tean, et olen üsna näotu.
Mu suu halb lõhn tuleneb mu maost, sa tead seda.
Aga varem see sind ei seganud.
Mao häda oli mul juba siis, kui su naine veel elas.
Palun säästa mind nendest jäledustest.
Võin su rahustuseks öelda, et see oli alati vastik.
Pärast Julie surma tahtsin lohutust leida.
Mul oli jumala kama, oleksin võinud lehma karata!
Litsid on siit kahjuks kaugel
ja kord 2 kuu jooksul jääb mulle väheks
mu vanusele vaatamata.
Lõpeta see märtri mängimine ja kao ometi!
Miks sa seda alles nüüd märkad?
Millal ma oleksin siis pidanud sellele tulema?
Haiglas unustasin, kui ebameeldiv sa mulle oled.
Valu muudab sentimentaalseks.
Kao siit ometi! Kas sul autunnet ei ole?
Sinu juures ei saa seda endale lubada.
See on tõsi.
Kas sa ei karda, et ma endaga midagi teen?
Lase käia!
Nii võiksid mind veel üllatada, aga ettevaatust,
see võib valus olla!
Ma tean, et olen naeruväärne.
Kuid ka see oleks sulle ükskõik.
Jah…
Miks sa mind õigupoolest vihkad?
Et aitasin su poja üles kasvatada?
Et vaatan vaikides, kuidas sa oma
tütart näperdad?
Et aitan sul end petta?
Et kuulan, kui ainulaadne oli su armastus Julie vastu,
kuigi kogu küla teab, et kohtlesid teda sama halvasti kui mind?
Et ma sind armastan teades, et sa ei talu,
et sind armastatakse?
Nüüd aitab.
Tõuse püsti, ma pean tööle hakkama.
Sa ei saa endale minu lahtilaskmist lubada.
Kes siis kõik mustatöö teeks
ja laste hoidmisel ning vastuvõttudel aitaks?
Sa ei mõtle seda tõsiselt.
Tahad vaid teada, kui kaugele sa minna võid.
„Kas ta talub veel? Võin ma teda rohkem mutta tallata?“
Ma olen ka väsinud.
Mul on kaks alaarenenud last: Karli ja sina.
Sina oled neist tülikam.
Jumal, miks sa küll lihtsalt ära ei sure?
Aasta lõppes ilusa ilmaga.
Päike peegeldus lumistelt maastikelt,
nii et silmadel hakkas valus.
Me keegi ei aimanud,
et see on meie viimane aastalõpp rahu tingimustes
ja et uus aasta toob muutusi,
mida keegi ei oskaks uneski aimata.
Vaatamata küla vapustanud sündmustele
arvasime ühiselt uskuvat,
et elu meie külas käis jumala vaimus ja vääris elamist.
...Kristuse ihu leiva ja veinina.
Toogu sinu leeriaeg
sulle õnne
ja vaimset rikastumist.
Sina, Martin,
ei vabane täna üksnes sellest paelast,
vaid ka oma öistest ahelatest,
mis takistasid sind järgimast oma noore keha kiusatusi.
Ma usun teisse, mu armsad lapsed
ja soovin teile tegusat ja õnnelikku uut aastat.
Varsti peale kevadpühi, aprilli viimasel nädalal
saabus tagasi paruness lastega.
Teda saatis uus lastepreili.
Mu lootus, et Eva saab tagasi tulla,
kustus lõplikult.
Uus lastepreili oli keskealine itaallanna,
kes pärines Vahemere ranniku sellest osast,
kus paruness oli talve veetnud.
Sigi!
Tere, Ferdinand!
Oota,
ma tulen alla!
Ole siin, Sigi! Sa näed teda hiljem.
Laske tal minna.
Ta on nii õnnelik, et jälle kodus on.
Olgu, mine, aga ära kauaks jää.
Marie-Louise?
Kus sa oled?
Sigi, kas sa isale tere ei ütle?
Ta tuleb!
Vaikust!
Jumala pärast, jääge vait!
VAIT!
Mis siin toimub?
Miks te veel siin olete?
Praegu tuleb leeriõppus.
Kaduge siit!
Kuidas hüvastijätuga on?
Head päeva, härra.
Head päeva, pastorihärra.
Palun vabandust, seda ei juhtu enam.
Nägemist, härra pastor.
Nägemist.
Palugem.
Meie Isa, kes sa oled taevas,
pühitsetud olgu sinu nimi.
Sinu riik tulgu. Sinu tahtmine sündigu
nagu taevas, nõnda ka maa peal.
Meie igapäevast leiba anna meile tänapäev.
Ja anna meile andeks meie võlad,
nagu meiegi andeks anname oma võlglastele.
Ja ära saada meid kiusatusse,
vaid päästa meid ära kurjast.
Sest Sinu päralt on riik ja vägi
ja au
igavesti.
Aamen.
Istuge.
See on mulle väga kurb päev.
Mõne nädala pärast tahame tähistada teie leeripidu.
Juba kuid olen püüdnud teid jumalasõna juurde tuua
ja teha teist vastutusvõimelisi inimolendeid.
Ja kellega ma täna silmitsi seisan?
Karja möirgavate ahvidega.
korratute ja lapsikutega nagu teie 7-aastased kaaslased.
Mis mind
aga veel enam kurvastab,
on see, et mu enda tütar
mängib selles kahetsusväärses loos peaosa.
Viimasel aastal
sidusin talle juustesse valge paela.
Valge, nagu te teate,
on süütuse värv.
See pael pidi Klarat eemal hoidma pattudest -
isekusest,
kadedusest,
vääritusest, valest ja laiskusest.
Nüüd, aasta alguses
uskusin naiivselt,
et oma leeriaastal on ta piisavalt küps,
et seda paela mitte vajada.
Uskusin tema, kui teie vaimse juhi tütre
vastutustundesse...
Anni?
Anni, kus sa oled?
Rudi, mida sina siin teed?
Miks sa voodis ei ole?
Ma ei saa magada.
Ja sellepärast kolad sa öösel ringi?
Ma ärkasin ja sind ei olnud.
Isa tegi mulle augud kõrvalestadesse.
On see valus?
Natuke jah.
Sa siis nutad sellepärast?
Ma ei nuta enam.
Jah, ilu teeb valu.
Nii vist öeldakse, eks?
Mine voodisse tagasi.
Anni tuleb kohe.
Kõrvarõngasteta olid augud kinni kasvanud.
Suvistepühiks
saan ema kõrvarõngad.
Need ilusad,
sa tead ju?
Mõned päevad peale Klara minestamist,
mis meid kõiki ehmatas,
ja millele järgnesid palavik ja nõrkus,
läksin ma mõisavalitseja juurde, et suvistepühiks
jällegi kaarikut laenata.
Minu abieluettepanekust saadik kirjutas Eva iga nädal
ja näis, et ta tundis end linnas üksi ja hüljatuna,
andes ridade vahel mõista, et ootab mu külaskäiku.
Tahtsin suvistelaupäeva temaga veeta
ja pühapäeval tagasi olla,
et valmistuda koos õpetajaga leeripäevaks.
Valitseja oli saeveskisse sõitnud,
pidi aga iga hetk tagasi jõudma.
Tere, õpetajahärra.
Tere, Erna.
Ta on armas.
Ta meeldib sulle?
Jah, väga.
Kuulsin, et ta oli talvel väga haige.
Jah, väga.
Aga tohter ravis ta terveks, tänu jumalale.
Astun ehk hiljem uuesti läbi.
Isa tuleb kindlasti eine ajaks
kella nelja paiku.
Siis istun seni.
Kas toon teile midagi? Tass kohvi?
See peaks juba valmis olema.
Ei, tänan. Istun ja ootan niisama.
Õpetajahärra.
Kas unistused võivad täide minna?
Sõltub asjaoludest.
Millest?
Et millest see sõltub?
Kui unistad priimuseks saamisest ja kõvasti pingutad,
siis võib see täide minna.
- Ma ei mõelnud seda. - Mida siis?
Ma mõtlen, kui sa unes näed,
magades.
Kas see võib täide minna?
Mida sa siis unes nägid?
Ütle ometi.
Sul on midagi südamel.
Ütle juba.
Nägin unes, et Karli...
selle veidra poisiga... - Ma tean.
..et temaga juhtus midagi väga halba.
Midagi väga halba?
Mis siis?
Ma ei tea seda.
Nagu tookord Sigiga.
Aga palju hullemini.
Aga ta on nii armas. Ei tee kellelegi halba.
Jäta nüüd.
See oli vaid uni. Ära võta seda nii tõsiselt.
Unenäod ei lähe täide. Eriti mitte sellised.
Aga mõnikord lähevad unenäod täide.
Mida sa sellega mõtled?
Talvel,
päev enne Gustli haigestumist
nägin unes, et mu vend avas tema akna,
et ta sureks.
Ja aken oli lahti, ta külmetus ja peaaegu suri.
Mida sa siin kokku räägid?
See on ju jama!
Leppisime kohtumise raudteejaamas,
sest Eva tahtis, et meid koos ei nähtaks.
Ta elas kaugete sugulaste juures,
kes tema vanematele
tema käitumisest regulaarselt ette kandsid.
Ta oli maha võtnud, mis teda veel kaunimaks muutis.
Olin taas lummatud tema häbelikkuse
ja lausa lapseliku avameelsuse segust.
Siis see polegi nii hull või mis?
Aga päev otsa juukseid kammida...
Kaksikutega oli palju lõbusam.
Aga kõik on hästi. Mul pole põhjust kurta.
Ei ole?
Ei.
Tõsiselt.
Ja peale kaksikute ei tunne sa millestki puudust?
Muidugi sinust!
Kuidas siis uus lastepreili on? Räägib ta vaid itaalia keelt?
Ma ei tea, kuulsin vaid valitsejalt.
Ah nii.
Kuhu sa sõidad?
Seal metsa taga on ilus väike tiik.
Võime pikniku teha. Võtsin toidukorvi kaasa.
- Ma ei tahaks. - Miks?
Mis lahti on?
Ei midagi.
Palun.
Ma ei taha sinult midagi sobimatut.
Tahtsin vaid söögiga sind veidi rõõmustada.
Palun.
Arvad, et võiksin häbistada oma tulevast naist?
Hea küll siis.
Ma pööran ringi.
Aitäh.
Võta ja joo.
See on Uue Testamendi veri
valatud sulle
pattude lunastamiseks.
Siin! Ta on siin!
Eest ära!
„Mina, Issand, sinu Jumal,
olen püha vihaga Jumal,
kes vanemate süü nuhtleb laste kätte
kolmanda ja neljanda põlveni.“
Nõdrameelse poisi kallal toime pandud vägivald
veenis lõpuks ka parunit selles, et oleks targem
paluda maakonnapolitseilt asjatundlikku abi.
Nii saabusid paari päeva pärast
kaks erariides kriminaalpolitseinikku,
kes alustasid tegevuspaiga uurimist ja küsitlesid,
kas elanikud polnud midagi kahtlast märganud.
Kui ma Karli piinamisest kuulsin,
ei mõelnud ma kohe Erna poolt räägitule.
Kui see mulle meenus, kõhklesin ma esialgu sellest rääkida.
Ma ei tahtnud selle absurdse kokkusattumusega
valitseja pere mainele varju heita.
Kui ma aga kuulsin, et Karlit ähvardas pimedaks jäämine,
lasin Erna pealelõunaks kooli kutsuda,
et ta uurijatele oma unenäost räägiks.
..Me pole nii lollid, nagu sa ehk arvad.
Aga ma nägin seda unes!
Pane tähele.
Ma annan sulle viimase võimaluse:
sa räägid mulle, kes sulle poisi piinamise plaanist rääkis
ja me ei ütle kellelegi, kust me seda kuulsime.
Kas oleme kokku leppinud?
Tal oli juba varem unenägusid, mis täide läksid.
Ah nii.
Ja mille kohta, kui küsida tohib?
Ühe loo kohta nende perekonnas.
Ah nii, üks perekonnalugu.
Ja teie kontrollisite, et see vastas tõele?
Ei.
Nojah,
võib ju juhtuda.
Et meil on tegu tõelise selgeltnägijaga
ja me ei mõista oma ainulaadset võimalust.
LÕPETA TÖNNIMINE!
Ära arva, et sa mind oma pillimisega haledaks teed.
Mul on teisi viise sind rääkima panna.
Ma ei usu nõidadesse ega võluritesse
ja veel vähem ühe plikatirtsu hallutsinatsioonidesse.
Hakka valmistuma tõe rääkimiseks,
sest teisiti sa siit ei pääse. Said aru?
Nüüd lähme vaatame, mida su vanemad
sinu jutu kohta arvavad.
Oleksin tänulik, kui meid saadaksite.
Muidugi.
Ohhoo!
Ja kes meil siin siis on?
Tervist.
Tere, õpetajahärra.
Miks te pealt kuulate?
Nägime aknast, et õpetajal on külalised ega tahtnud segada.
Ootasime, et õpetajaga rääkida.
Mida te siis tahtsite?
Tahtsime Karli kohta küsida.
Mida siis?
Kuulsime, et temaga on halvasti.
Tahtsime teada, kas saame aidata.
Kõik saab korda.
Ma tean, et see on valus.
Pead veidi kannatama.
Kõik saab jälle korda.
Kõik saab korda.
Ma pean nüüd minema, Karli.
Ära muretse.
Tulen homme jälle.
Kõik saab korda, ära karda.
Tohtrihärra tuleb tagasi.
Sisse.
Jah?
Mis on?
Peepsie asemel.
Et sa nii kurb ei oleks.
Aitäh.
Palun, isa.
- Anna vile siia! - Kuidas palun?
Anna vile siia!
Milline vile?
Anna siia!
Milline vile?
Anna siia või ma tapan su!
Mul pole mingit vilet.
Kaabakas!
Jätis!
Jumala pärast!
Mida sa teed?
Mida ta sulle tegi?
Ütlen viimast korda: anna see siia!
Ma ei tea, mida sa mõtled, isa.
Mis lahti?
Millest sa räägid?
Sa tead seda väga hästi!
Aga kui ta ütleb nii! Mis siis ometi on?
Georg, oota ometi!
Mida see poiss tegi?
Rahune ometi!
Ära sega end sellesse! Pean paruni juurde tagasi minema.
Georg! Palun, jäta!
Sa tapad ta!
..koos Retenowi kaskedega teeb see 6000 rummi.
See võtab neil kolm nädalat.
Nüüd ilmusid veel 80 poolakat välja.
Nad olid varusse jäetud.
Olid ülearu.
Aega läheb.
Neil on hulk lapsi kaasas.
Sellele vaatamata...
Ma ei jää siia.
Mida?
Ma ei jää siia.
Mida see tähendab?
Seda, et ma lähen lastega minema.
Mida tähendab „lastega minema“?
Armin, seda pole ju raske mõista.
Kuidas sa seda endale ette kujutad?
Ma ei tea veel.
Igal juhul läheme me siit ära.
„Meie“?
Jah.
Tänan, võid minna.
Head ööd, paruness, head ööd, parun.
Tulime Itaaliast tagasi vaid heast tahtest,
et sulle veel üks võimalus anda.
Sa tahtsid mulle võimalust anda?
Suurepärane! Ja mina magasin selle maha?
Kas see aitab meie probleemi lahendada?
Mis asi?
Sinu sarkasm.
Milline probleem tuleks lahendada?
SA JÄÄD SIIA!
Sa lahkud siit toast, kui ma sulle ütlen.
Hästi.
Mõtlesin sind sellest säästa, kuid sa sunnid mind.
Onu Edoardo juures armusin ühte mehesse.
Ta on Lombardiast.
Töötab pangas ja nõustab onu raha asjus.
Ta kurameeris minuga
ja hoolis lligutavalt ka lastest.
Sigi tervenemine oli suuresti tema teene.
Sellele vaatamata tulime tagasi.
Sest tundsin, et vajad mind.
Aga ma ei kannata siinolekut välja.
Mitte niivõrd isiklikult,
ehkki elu sinuga pole see, mida minu eas naine ootab.
Ma ei taha, et Sigi ja kaksikud sirguksid keskkonnas,
kus valitseb pahatahtlikkus,
kadedus,
nürimeelsus ja jõhkrus.
Lugu Sigi vilepilliga oli viimaseks piisaks karikasse.
Mulle aitab tagakiusamistest,
ähvardustest ja perverssetest kättemaksuaktidest.
Kas sa magasid temaga?
Sa ei taipa üleüldse midagi.
Kas sa magasid temaga?
Ei, ma ei maganud temaga.
Sa valetad, eks ole?
Sisse.
Tere õhtust, härra parun.
Tere, paruniproua.
- Kas saaksime rääkida? - Kas homseni ei kannata?
See on tõesti tähtis, muidu ma poleks nii hilja tulnud.
Mis oli?
Nad tapsid kroonprints Ferdinandi Sarajevos.
Uudis levis kulutulena kogu külas.
Mis tagajärjed sellel on?
Esimesele, kes sõda mainis, vaieldi kõvasti vastu,
aga kui see kord välja öeldud oli,
jäi ta meie mõtetesse kummitama.
Tahtsin ruttu linna pääseda, et Evaga rääkida,
mida sõja puhkemisel teha.
Ehk nõustuks isa varasema abiellumisega.
Küsisin parunilt jalgratta,
mida Eva oli vanemate külastamiseks laenanud.
Mõtlesin sellega nädalalõpul linna sõita.
Kui ma reedel jalgratta järele tulin,
oli mul omapärane kohtumine.
Mis lahti, proua Wagner?
Kas saaksite mulle ratast laenata?
- See pole minu ratas. - Saaksite seda siiski laenata?
Ma just ise laenasin ta, et linnas oma pruuti külastada.
Laenake see mulle, palun.
Miks teil seda siis niiväga vaja on?
- Pean linna sõitma. - Ja milleks?
Palusin valitsejalt vankrit, aga see mühakas ei andnud.
Palun, andke mulle ratast.
Mis siis lahti on?
Pean politseisse minema. Ma tean, kes seda kõike tegi.
Kes?
Andke mulle ratast.
Miks te seda öelda ei taha?
Räägin nüüd vaid politseiga ega lase end enam sõimata.
Kas tohtril hobust ei ole?
Ma ei oska ratsutada.
Palun! Uskuge mind!
Mu poeg ütles, kes talle seda tegi.
Ta võib nägemisest ilma jääda.
Andke, palun, ratast.
Tänan.
Kohe kahetsesin, et ratta ära andsin.
Aga tavaliselt nii rahuliku naise erutus oli muljetavaldav.
Mida oli ta oma pojalt kuulnud, mida ta jagada ei tahtnud?
Külas tagasi, otsustasin selle välja selgitada.
Tere, õpetaja.
Tere, Klara.
Mida te seal teete?
Tahtsime näha, kuidas Karlil läheb.
Kas te ei näe, et luugid on kinni?
Jah, aga olime mures.
Nägime, et proua Wagner sõitis rattaga ära.
Mõtlesime, et mis Karlist sai.
Minge koju. Teil pole siit midagi otsida.
Vaadake, et te koju jõuate.
Nägemist, õpetajahärra.
Küsisin endalt, miks ämmaemand oli luugid sulgenud.
Keegi külas ei lukustanud oma maja.
Miks pani ämmaemand oma poja luku taha?
Karli, kuuled sa mind?
Mulle meenus jälle Erna unenägu.
Kui Erna ei näinud unes,
vaid teadis, Karli piinamise plaanist,
kellelt ta seda siis kuulis?
Keda ta ei tihanud üles anda?
Laste tungiv huvi Karli vastu näis mulle veider,
arvestades, et tema puude tõttu
suhtuti temasse põlastusega, kui temast üldse välja tehti.
Kui ämmaemand ei saanud tema järele vaadata,
oleks ta võinud poisi minu või tohtri hoolde anda,
tema piinamisest saadik polnud ma teda aga enam näinud.
Oma rahutuses otsustasin seda tohtrilt otse küsida.
VASTUVÕTT KATKESTATUD EDASISTE TEADETENI
- Kas ta tütar täna koolis ei olnud? - Oli küll.
Ja ta ei öelnud midagi?
Mul on üks palve.
Kas võiksin seda Klaralt ja Martinilt küsida?
Kas te ei ootaks mu mehe ära?
Ta on kirikus ja jumalateenistus lõpeb kohe.
Kuid, kui tahate, tulge sisse.
Istuge, palun.
Ma kutsun nad.
Tere õhtust, õpetaja.
Kas te ei istuda ei taha?
Jah, vist küll. Meeleldi.
Kas võin teile midagi pakkuda?
Kohvi, nagu klaveritundides?
Jah, meelsasti, väga kena teist.
Tulen kohe tagasi.
Kas te teadsite, et tohter Eichwaldist lahkub?
Sind ei näi mu küsimus üllatavat.
Meie ema ütles seda meile just äsja.
Ja Anna ei rääkinud sellest midagi?
Ei.
Mitte ainsatki sõna?
Pole just tavaline, et laps kaaslastele oma ärasõidust ei räägi.
- Anna ei räägi kodustest asjadest. - See on midagi muud.
Mulle tundub, et te varjate midagi.
Mida?
Tahan seda just teilt küsida.
Kui te ennist Karli järgi luurasite,
mida te temast tahtsite?
Me tundsime muret. Ta on haige.
Küsisin Martinilt.
Jah, temaga on pahasti.
Kui ta ema ära läks,
mõtlesime teda vaatama minna.
Olete te mõelnud, kes seda Karlile teha võis?
Ja Sigile?
Ja kes tohtri õue traadi tõmbas?
Ja küüni süütas?
Ei ole?
Muidugi oleme mõelnud.
Ja siis?
Isa arvas, et see pidi keegi haige inimene olema.
Sigi oli teiega lõikuspeol ja ka Karli oli alati teiega.
Ma ei mõista.
Ei?
Mida nad valesti tegid?
- Kes? - Sigi ja Karli.
Kuidas siis?
Neid ju ilmselt karistati. Mille eest?
Ma ei tea.
Erna teadis ette, et Karlit karistatakse. Kuidas?
Ma ei tea!
Miks te meilt seda küsite?
Oled tark tüdruk, Klara. Ära tee end rumalamaks.
Ma ei mõista teid, õpetajahärra.
Peaksite sellest mu isa või emaga rääkima.
Kas kutsun nad?
Martin, kas läheksid?
Jää siia, Martin.
Nendega räägin hiljem. Praegu räägin teiega.
Ja ootan, et te tõtt räägiks.
- Kus te olite, kui Karli leiti? - Kodus.
Ma mõtlen, pärast leeripidu.
Kohv saabub kohe.
Kas lastest oli abi?
Kardan, et mitte, nad ei tea kah midagi.
Tema tütar ei rääkinud koolis midagi?
Ei.
Vabandage, et tüli tegin.
Jääge ometi! Mu mees tuleb kohe ja kohv saab valmis.
Tänan, aga olen ämmaemanda poja pärast mures.
- Ja ta ei öelnud, millal naaseb? - Ma ei küsinud.
Ta hajutas mu tähelepanu oma ärritusega.
Üks hetk, arvan, et mu mees tuli.
Tere õhtust.
Õpetaja juba ootas sind.
Tahaksin teiega pisut kõnelda.
Palun. Minu kabinetis on rahulikum.
Milles siis asi on?
Rääkisin täna ämmaemandaga.
Ta ütles, et teab, kes ta poega piinas.
Ta sõitis linna, et seda politseile öelda.
Ja siis?
Ta jättis poisi üksi koju ja lukustas maja.
Lukustas?
Käisin tohtri juures, et küsida, mis toimub...
et kas tema hoolitseb poisi eest või...
Seal silt ütles, et vastuvõtt on katkestatud.
Teda ega ta lapsi pole võimalik leida.
Mida see tähendab?
Ma ei tea.
Arvasin, et ehk teie teate.
Pole aimugi.
Istuge ometi.
Kas tema tütar Anna koolis ei olnud?
Oli küll, kuid ta ei öelnud midagi.
Küsisin Klaralt ja Martinilt. Ka nemad ei tea midagi.
Miks nad peaksid?
Ma ei tea...
Nad oli ämmaemanda aias, kui sealt möödusin.
Mida nad seal tegid?
Nad otsisid poissi.
Miks?
Nad tahtsid teda aidata.
No ja siis?
Ma ei tea, kuidas seda öelda...
mul on tunne, et nad varjavad midagi.
Mida?
Ma ei tea.
Kui tohtriga õnnetus juhtus,
mäletate, läinud aastal,
olid lapsed äkki tema aias, väidetavalt, et Annat aidata.
Ja siis?
Ei midagi, olin selle unustanud.
Täna tuli see jälle meelde.
Ma ei saa aru.
Kui paruni poeg leiti...
Ta oli just enne seda lastega koos olnud.
Mida see tähendab?
Valitseja tütar
ennustas Karli piinamist mõni päev varem ette.
Väidetavalt nägi ta seda unes.
Politsei arvates ta valetab.
Kust ta seda teadis? Kes talle ütles?
Tahate väita, et teie õpilased, minu lapsed sealhulgas,
sooritasid need roimad. On see nii?
Kas te mõtlete, mida te räägite?
Kas te üldse teate...
Ma eeldan, et olen esimene,
kellele neid jaburusi räägite.
Kui te peaksite söandama
teisi sellega tülitada,
peaksite üritama
süütuid perekondi ja nende lapsi
avalikkuse ees süüdistada,
siis hoolitsen mina, võite selles kindel olla,
et teid vangi pannakse.
Olen oma töös üht kui teist näinud,
kuid see häbematus ületab kõik piirid.
On näha, et teil pole lapsi.
Muidu poleks te selliseks alatuseks võimeline.
Teil on haige mõistus.
Kuidas võidi küll teiesugune nende õnnetute kallale saata?
Räägin sellest seal, kus vaja.
Ja nüüd lahkuge, palun, mu majast.
Ma ei taha teid siin enam näha.
Ämmaemand ei tulnud tagasi.
Ootasin ülejärgmise päeva ennelõunani
ja läksin siis mõisa,
et sellest paruniga rääkida.
Ta ütles, et valitseja kohe majja sisse murraks
ja vigase lapse oma hoolde võtaks.
Lähen, vaatan üles.
Ma polnud ämmaemanda majja varem sattunud
ja mul oli ebamugav
tungida küsimata võõrasse eluruumi.
Imelik,
kui me Karlit hüüdes majas ringi käisime,
mõistsin juba, et see oli asjatu.
Igaüks, kes teadis, kui väga ämmaemand last armastas,
mõistis, et vigastatuna poleks ta teda iial üksi jätnud.
Järgmiste nädalate jooksul
podisesid külas kuulujutupajad.
Mõned väitsid, et tohter olevat Karli isa olnud.
Nad olid püüdnud abordi teel lapsest vabaneda,
et nende häbielu avalikuks ei tuleks
ja see oli lapse puude põhjuseks.
Mõned väitsid koguni,
et arsti naise surma põhjused olid kahtlased
ja et poleks ime, kui need kaks selle taga seisaksid.
Viimaks arvati, et tohter ja ämmaemand mõrtsukatena
ka kõigi teiste kuritegude eest vastutavad võisid olla.
Oletati, et tahtes end ja oma seaduslikke lapsi
avalikest süüdistustest säästa,
oli tohter nendega minema sõitnud.
28. juulil kuulutas Austria Serbiale sõja.
Laupäeval, 1. augustil kuulutas Saksamaa sõja Venemaale
ja järgmisel esmaspäeval Prantsusmaale.
Pühapäeval kogunes terve küla pidulikule jumalteenistusele.
Valitses ootuse ja lahkumise meeleolu.
Kõik saab nüüdsest teisiti olema.
Eva isa oli oli oma tütre sõja kartuses
linnast koju tagasi toonud
ja selle palvete peale Eichwaldi tulnud,
et oma tulevane väimees üle vaadata.
Lootuses, et võin oma armsamat peagi naiseks kutsuda,
oli see päev ka mulle pidupäevaks.
Pastor ei maininud iial enam meie vestlust.
Oma ähvardust minu peale kaevata ei teinud ta iial teoks.
Mind mobiliseeriti sõja kolmandal aastal.
Peale sõda müüsin isalt päranduseks saadud
maja Vasendorfis
ja avasin selle rahaga linnas rätsepatöökoja.
Ma ei kohtunud enam iial ühegi külaelanikuga.
Carlo Magno SubClub 2009