A FEHÉR SZALAG Egy német gyermekmese
Nem tudom, hogy a történet, amit el akarok mesélni
teljesen igaz-e.
Néhány dologról csak hallomás útján tudok.
Annyi év után is, nagy része még mindíg rejtélyes,
és megannyi kérdés maradt megválaszolatlanul.
De úgy gondolom, mesélnem kell azokról a furcsa dolgokról
amik a falunkban történtek.
Talán ez
rávilágít néhány dologra, ami később ebben az országban történt.
Azt hiszem az egész a doktor lovasbalesetével kezdődött.
Az idomítás után, ami a báró birtokán volt,
hazafelé tartott,
hogy lássa, érkeztek-e páciensek.
Ahogy a kertbe ért,
a lova megbotlott egy drótban,
ami két fa közé volt kifeszítve.
A lánya az ablakból látta a balesetet,
szólt a szomszédnak,
aki szólt az intézőnek,
hogy a súlyosan sebesült doktort
a körzeti kórházba szállítsák,
ami több mint 30 km-re volt.
A szomszéd, egy 40 körüli egyedülálló nő
volt a falu bábája.
Mióta a doktor felesége belehalt a szülésbe,
nélkülözhetetlenné vált mint bejárónő, és mint asszisztens.
Miután ellátta a doktor két gyermekét,
elment a fiáért, Karlért az iskolába.
- Láttad Anni-t? - Nem is köszönsz?
Jó napot, Wagner Asszony. Bocsásson meg neki.
Szia, Klara.
Annyira aggódunk, hogy Martin már az illemről is megfeledkezett.
Nem érdekes.
Hogy van a doktor?
Nem túl jól.
- Kórházban kell maradnia? - Nem tudom.
Megkeressük Annát, hogy segítsünk.
Jó!
- Tetszett a kórus? - Igen.
Mutasd, hogy énekeltél.
Viszlát, Tanár Úr.
Aki utolsónak marad, az egy záptojás!
Ha jól emlékszem,
furának tűnt, hogy a a Klarát körülvevő gyerekek,
ahelyett, hogy szétszéledtek, és hazamentek volna iskola után,
együtt mentek a falu kijáratához.
Kivághatok neked pár állatot,
mint múlt héten.
Szeretnéd?
Kiszenezhetnék őket együtt.
Vagy kivághatjuk őket ezekből a szép színes papírokból?
Az aranyból. Tudod, amit húsvétra kaptam?
Ugyan...
Na, összeütök valami ételt.
Mi van, ha soha nem jön vissza?
Mi?
Ugyan már!
Ne butáskodj!
Meggyógyul, mintha csak influenzája lenne.
Emlékszel az elmúlt télre?
Nagyon beteg voltál, ugye?
És akkor...
Szia, Anni!
Hogy vagy?
Segíthetünk?
Hogy került oda a drót? Nem mondta a doktor?
Nem volt beszédes kedvében:
a kulcscsontja belefúródott a nyakába.
Megkérdeztem a lányát. Fogalma sincs róla.
Nappal lovagolt arra.
- Megnézted a drótot? - Persze.
Vékony, de erős.
Majdnem láthatatlan.
Elnézést, Asszonyom. Ön túl jól játszik.
Ne szabadkozzon, koncentráljon. Az mindkettőnkön segít.
Túl gyorsan játszik, Asszonyom. Nem vagyok én Nagy Frigyes.
Hogyan játszhatott ő Schubert-et?
Akkor ismét a variációt.
Kedvesem, ha kedveled a zenét, akkor ülj mellém, és lapozz.
Ha unatkozol, menj a szobádba.
Ne légy szem előtt.
Ideges leszek, ha itt őgyelegsz.
Mennyi az idő? Hol a dadus?
Feltételezem, hogy az ikrekkel.
- Húsz perc múlva kilenc. - Húsz perc múlva kilenc?
Rég ágyban kellene lenned.
Megcsinálta a házi feladatát?
Természetesen, Asszonyom.
Akarsz lapozni, vagy nem?
Igen.
Akkor gyere ide!
Vissza a témához.
Gyakorolj a variációkat. Máskülönben nem mókás.
Megteszek minden tőlem telhetőt, Bárónő.
Akkor a 9. taktustól.
Bocsáss meg nekünk Apánk.
Bocsáss meg nekünk.
Ma este ennél az asztalnál senki nem evett.
Amikor beesteledett, és nem jöttetek vissza,
anyád könnyek között kutatta át értetek a falut.
Hogyan élvezhettük volna az étel, miközben értetek aggódtunk?
Mit gondoltok, ehetünk végre,
miután meghalgattuk hazug kifogásaitokat?
Nem tudom, mi a rosszabb:
a távollétetek, vagy a visszatértetek.
Ma mind éhesen fekszünk le.
Bizonyára egyetértetek velem abban,
hogy nem hagyhatom bűntetlenül a vétket
ha kölcsönös tiszteletben akarunk tovább élni.
Így aztán holnap este, ebben az időben,
a testvéreitek előtt mindegyikőtök
tíz botütést kap.
Addig eltűnődhettek a vétkeiteken.
Egyetértetek velem?
Igen, Apánk.
Rendben. Most az ágyba veletek.
Ne érjetek hozzám!
Anyátok és én rosszul fogunk aludni:
Meg kellesz vernem titeket, és az ütések jobban fognak nekünk fájni, mint nektek.
Hagyjatok magunkra minket, és feküdjetek le!
Amikor kicsik voltatok,
anyátok néha egy szalagot
kötött a hajatokba, vagy a karotokra.
Fehér színe emlékeztetett benneteket az ártatlanságra és tisztaságra.
Azt hittem most már kellőképpen jólneveltek vagytok ahhoz,
hogy ne legyen szükség ilyen emlékeztetőre.
Tévedtem.
Holnap, miután a bűntetés által megtisztultok,
anyátok ismét felköti a szalagot,
és addig kell hordanotok,
amíg vissza nem nyeritek a bizalmunkat.
Hol van most a drót?
Ki szedte le?
Nem tudom.
Nem voltál itt?
A városban voltál apáddal?
Nem.
- Akkor itt voltál. - Iskolában voltam.
Amikor elmentél, még itt volt a drót?
Nem figyeltem.
- És maga mikor jött vissza? - Este.
Vacsorát csinálok a doktornak és a gyerekeknek.
Segítek neki a felesége halála óta.
Mióta?
Rudolf születésétől fogva, immár öt éve.
Én vagyok itt a bába. Sokat dolgozunk együtt.
- De nem látott semmit? - Nem.
Mióta volt itt a drót?
Sose láttam.
Senki sem látta előtte, vagy utána!
Feltekerte magát a két fa köré, majd eltűnt!
Igaz?
Anya!
Mi van?
Elnézést.
A doktor balesete utáni nap
sem hozott megoldást a rejtélyre.
Aztán egy második, jóval tragikusabb baleset miatt
az emberek majdnem megfeledkeztek az előzőről.
Egy béres felesége meghalt egy munkabalesetben.
A nőt, akinek sérült volt a keze,
az intéző az aratás helyett
könyebb munkára osztotta be a fűrészmalomba.
Maradj kint! Nem végeztem.
Te menj ki!
Ugyanezen a napon, furcsa dolog történt velem.
Az idő gyönyörű volt, és meleg,
ezért úgy döntöttem, feljavítom sovány ebédemet némi pisztránggal
amiben a folyó bővelkedett.
A báró megengedte, hogy horgásszak.
Martin!
Martin, óvatosan!
Megőrültél?
Ki akarod törni a nyakad?
Jó napot, Uram.
Mi az? Mebolondultál?
Tudod, milyen magas ez?
Nem hallottad, hogy kiáltok neked?
De, hallottam.
És?
Láttál, és le akartál nyűgözni?
Akkor miért...
Megadtam Istennek a lehetőséget, hogy megöljön.
Nem tette. Szóval elégedett velem.
Mit beszélsz?
Nem akarja, hogy meghaljak.
Ki nem akarja, hogy meghalj?
Isten.
Miért akarná Isten, hogy meghalj?
Igérd meg, hogy nem teszed ezt többé!
Nézz rám!
Ígérd meg!
Nem bízol bennem, ugye?
De igen Uram.
Rendben van.
Menj haza. Holnap a zongoralecke után beszélek apáddal.
Ne, kérem, ne mondja el neki!
Ott.
Óvatosan, minden rodhadt.
Ki küldte fel ide?
Nem tudom.
Maradékokat kellett gyűjtenünk és beszakadt alatta.
Láttad?
Nem igazán.
Tudjod, hogy megy ez.
Az aratáshoz gyengéket az intéző ide osztja be.
Őt ki osztotta be?
Hazafelé, a Martinnal történt furcsa találkozásom után
találkoztam előszőr Évával...
Jó napot!
Elnézést!
Elnézést, hogy megszólítom.
Nem maga az új dadus a birtokon?
Miért?
Azt mondják, Treglitz-ből való.
Ki mondja ezt?
A helyiek.
És?
Semmi...
Nem tudom...
Én vagyok itt a tanító.
Csak arra gondoltam...
Amikor láttam, arra gondoltam...
A szabó fia vagyok Vasendorf-ból.
- Tudom. - Tessék?
A bárónő mondta.
Mit?
Hogy a tanító a szomszéd falumból való.
Értem, igen...
Hát,...úgy gondoltam...
Úgy néz ki, mintha arrafelé tartana...
Hova?
Haza. Treglitz-be.
Igen?
- Oda megy? - Igen, oda.
Arra gondoltam...
mivel úgyis átmegy a mi falunkon, talán
átadhatná üdvözletem az apámnak, és ezt a halat is.
Tessék?
Örülne neki.
Főként most, hogy jön a hétvége.
Hogy...?
Nem tudom.
Sajnos semmi nincs, amibe belecsomagolhatnám...
Nekem sincs.
Sajnos...
Felköthetnénk damillal.
Csak így a biciklire?
Ez nem túl jó ötlet.
Persze, csak egy ötlet volt.
Igen.
Ez a maga biciklije?
Nem, a birtokról van.
Ez az első szabadnapja?
Biztos örül, hogy hazamehet.
El tudom képzelni.
Hát... még hosszú út vár rám.
Akkor...
Viszlát.
Ha látja apámat Vasendorfban,
üdvözölje a nevemben.
Nem ismerem az apját.
Ez igaz.
Most először biciklizem!
Jól csinálja!
De legyen óvatos!
Annak a nőnek mi baja volt?
Melyik nőnek?
Vagy úgy. Ő meghalt.
Az mi?
Micsoda?
Az, hogy halott.
Mi az, hogy "halott"?
Ez aztán a kérdés!
Ez akkor van, ha valaki már nem él többé.
Ha valaki befejezte az életét.
Mikor fejezi be valaki az életét?
Ha nagyon öreg, vagy nagyon beteg.
És az a nő?
Neki balesete volt.
Egy "baleset"?
Igen. Amikor nagyon megüti magát az ember.
Mint apa?
Igen, csak annál sokkan rosszabb.
Olyan rossz, hogy a tested már nem bírja tovább.
És akkor halott vagy?
Igen.
De a legtöbb ember nem szenved balesetet.
- Akkor ők nem halottak. - Nem, ők sokkal később halnak meg.
Mikor?
Hát... később, amikor már nagyon öregek.
Mindenki meghal?
Igen.
Tényleg, mindenki?
Igen, mindenki meghal egyszer.
De te nem, Anni?
Én is.
Mindenki.
De apa nem?
Apa is.
Én is?
Te is. De csak nagyon sokára.
Mi mind, de csak nagyon hosszú idő elteltével.
Nem lehet tenni ellene? Meg kell történnie?
Igen, de még nagyon sokáig nem.
És anya?
Nem csak elutazott, ugye?
Ő is halott?
Igen.
Ő is halott.
De ez már régen történt.
Klara!
Martin, jössz?
Karli?
Bejöhetsz.
Mi az?
- Mit gondolsz? - Nem tudom.
Egy fiú.
Mi? Nem szeretnél fiútestvért?
Szerencséd, hogy apád nem hallotta.
Sajnálom.
Tudták, hogy veszélyes.
Mit akarsz?
Bepereled a bárót?
Vagy megölöd az intézőt?
Menj, és vágd le a fejét a kaszával!
Ez nem hozza vissza anyádat.
Azt hittem, apám szerette anyánkat.
Kuss legyen!
Azután a júliusi két nap után
az élet a faluban visszatért a normális kerékvágásba.
Az aratás mindenkit kimerített.
A legtöbb gyerek csatlakozott, hogy segítsen a szüleinek.
Elfogadtam az intéző ajánlatát,
hogy legyek a titkára, amíg az aratás tart,
ami reméltem lehetővé teszi,
hogy ismét lássam a lányt.
Nem tudtam kiverni a fejemből, mióta találkoztunk.
De csak nagyritkán jött ki az udvarházból.
A doktor továbbra sem tért haza a kórházból.
Két gyermekére, Annára és Rudolfra
ezalatt a bába vigyázott.
A béres feleségének temetése után,
ahol az egész falu megjelent,
mindkét balesetről megfeledkeztek.
Egészen a nyár végéig,
amikoris az aratóünnepen ismét összegyűlt a falu népe,
először jókedvűen,
aminek azonban később a félelem és döbbenet vette át a helyét.
Köszönetem mindannyiuknak.
Nagyon jól dolgoztak.
Az ég kegyes volt, a magtárak tele vannak.
Elég sör van,
ma nem haltok éhen!
Isten éltesse a Bárót!
Éljen sokáig!
Tiszteletre méltó Báró Úr
és Bárónő,
kedves mulatozók...
Halljuk ezen az ünnepélyes alkalmon
145. zsoltár, 15. versét:
"Minden szem Terád vár,
"Te adsz nekik ételt a kellő időben..."
Az Apa,
a Fiú,
és a Szentlélek nevében.
Ámen.
Most pedig egyenek.
Egyenek és igyanak! Megérdemlik!
Azt ígérte, fellép a kórus.
Erről kérdezze a lelkészt, Bárónő.
Még mindíg gyakorlunk a konfilmációra.
De az tavasszal lesz! Most meg ősz van.
Kis énekeseink nem valami muzikálisak. Sajnálom.
Nos, anyukák?
Nem vesz részt az ünnepségen?
Milyen jó itt az árnyékban.
Úgy látszik a fiú élvezi!
Igen.
El tudom képzelni.
Ki ne szeretné.
Georg!
És te?
Nem fárasztó mások gyerekeivel törődni,
miközben annyi fiatalember van ott?
Nem Uram. Szeretek a gyerekekkel lenni.
Tulajdonképpen hány éves?
17, Uram.
17!
Nem ikább udvarlót tartana,
mint a Bárónő gyerekeit?
- Hagyd békén, George! - Mit tettem?
Nem hoznál nekünk valamit enni, Emma?
Ha figyel a gyerekekre egy pillanatig, akkor majd én megyek.
Részeg volt, de nem tudták megállítani.
Hagyd békén Friedát!
Ide vele!
...én vagyok a kakas a torony tetején...
Valaki levágta a Báró káposztáit.
Mi?
Valaki levágta a Báró káposztáit.
- Sose tanultam. - Én se.
Hangosan kell számolni.
Egy, kettő, három.
A tanítványai nevetni fognak, ha táncolni látnak minket, Uram!
Jobb, ha nem teszik!
Ne legyél már olyan kimért velem. Olyan öreg vagyok?
Megy ez!
Hát...
Ne a lábad nézd.
Micsoda munka, mi?
Gusztustalan!
Régi szokás ez: "Az aratásnak vége, mindenki megkapta jussát,
ha nem adja meg, mi jár, levágjuk a káposztáját."
Valószínű alaposan felönthettek a garatra!
Szabad.
Mit akar?
Egy kérésem lenne, Apám.
Igen?
Ezt találtam. Sebesült.
És?
Megtarthatom?
Mit akarsz tenni vele?
Meggyógyítjuk.
És ha meggyógyult?
Nem fog túlzottan hozzádnőni?
El fogod tudni engedni?
Piepsi is kalitkában lakik.
Igen, de ő fogságban született.
Ez szabadsághoz szokott.
Szabadon engeded majd, ha meggyógyult?
Megkérdezted anyát?
Igen.
Mit mondott?
Hogy dönts te, Apa.
Tényleg?
Ezt mondta.
Gondját viseled?
Igen.
Ugye tudod, hogy ez nagy felelősség?
Te leszel az apja és az anyja.
Találnunk kell a kis páciensnek egy kalitkát.
Te voltál, vagy sem?
- Úgy tűnik, valaki látott. - És akkor mi van?
Szerencséjük, hogy még nyakukon a fejük.
Meg kell mondjam apám: büszke vagyok rá!
Ülj le!
Mégis mit gondoltál?
Mond el.
Gyerünk. Mond el.
Tudod miért csináltam, apám.
Anyád miatt?
Úgy gondolod ők okozták a halálát?
Azt gondolod,
nem vagyok eléggé férfi, hogy elintézzem?
Tudod, hogy a tetted mivel járhat?
Ha Frieda elveszíti a munkáját,
ki tart el minket egész éven át?
És ha nem dolgozhatunk itt nyáron?
Meg akarsz házasodni, és két év múlva vezetni a gazdaságot?
Hogy etetsz majd mindenkit a birtok segítsége nélkül?
Honnan tudod, hogy ők a felelősek?
Honnan tudja, hogy ártatlanok?
Nem tudom.
De az ellenkezőjéről sem tudok.
Hogy érti, hogy "nincs ott"?
Eltűnt. Mindenütt néztem.
Nem tűnt el. Mikor látta utoljára?
Kettő körül.
Kettő körül?
- Tudja mennyi az idő? - Tudom, Báró Úr.
Mit mondott a feleségem?
Önhöz küldött. Meg van rémülve.
Gondolom. Maga egy idióta, Huber.
Mit gondol, miért van itt?
Hogy vigyázzon egy gyerekre! Olyan nehéz ez?
Sajnálom, Báró Úr.
Megtarthatja a bocsánatkéréseit!
Hol látta utoljára a fiamat?
Itt. Elment, hogy játszon a többi gyerekkel.
- Hová? - Nem mondta.
A feleségem sem vett észre semmit?
A káposztafej-ügy felzaklatta.
Visszavonult, gyengélkedik.
Gyengélkedik?
Igen, szörnyű migrénrohama van.
Ez kész őrültekháza!
Látta a fiamat?
Nem.
Kérdezze meg a fiait. Sigi valamilyen gyerekekkel tűnt el.
- Ez mit akar jelenteni? - Hogy eltűnt, a fenébe is!
Az intéző gyerekei azt mondták, hogy röviden
látták Sigit,
és hogy más gyerekekkel ment el.
Nem nagyon figyeltek rá.
Röviddel éjfél után a keresés megkezdődött.
A keresők, fáradtak, néhányan még részegek,
két csoportra lettek osztva:
az egyik a birtok épületeit kutatta át,
a másik a környéket fésülte át.
Hajnali fél három körül ismét megszólalt a harang,
és visszahívta az embereket a birtokra.
Sigit megtalálták.
A fűrészmalomban volt, fejjel lefelé megkötözve.
Nadrágját lehúzták,
hátsó fele botütésektől vérzett.
Sokkot kapott, és képtelen volt járni.
Hasára fektetve vitték haza,
egy ideiglenes hordágyon.
Következő vasárnap, a mise után a Báró megkérte a papot,
hogy felszólalhasson.
A városi rendőrök sokatokat kikérdeztek ezen a héten.
Eredménytelenül.
Először azt hittem, hogy azok kínozták meg a fiam,
akik a káposztát is levágták.
Bosszúból.
Miért?
Állítólag az én hibám volt, hogy az anyjuk meghalt a fűrészmalomban,
ami teljességgel abszurd.
Végül a fiatal Felder is
azt mondta a rendőröknek, hogy ez volt a "kaszálás" indítéka.
Mindíg támogattam a Felder családot.
De az emberek nem mindíg hálásak.
Jellem kérdése.
Ne fuss el, Felder!
A te becsületedet próbálom megmenteni!
Kiderült, hogy a "bátor" Max Felder
dicsekedett vele a menyasszonyának. Aztán a gaz
a családjával takarózott,
hogy nem volt ideje arra, hogy megkínozza a fiamat.
Ami az apját illeti, inkább harapná le a nyelvét,
mintsem falazzon önfejű fiának.
Emlékeztetném önöket egy tényre, amit legtöbbjük már bizonyára elfelejtett.
Két hónappal ezelőtt a doktor lovasbalesetet szenvedett,
és még mindíg nem tért vissza a kórházból.
A balesetet egy, a kertjében
kifeszített drót okozta,
amit azzal a kifejezett szándékkal tettek oda, hogy lezuhanjon.
Ebben az esetben sem tudott,
látott, hallott bárki is bármit.
Mind tudjuk: akik megsebesítették a fiam,
és a doktort,
itt vannak
közöttünk,
ebben a teremben.
Nem engedem, hogy ez bűntetlen maradjon,
és remélem, hogy semmi hasonló
nem történik a gyerekeinkkel.
Ezért kérek most mindenkit:
segítsenek megtalálni a bűnöst, vagy a bűnösöket!
Ha nem sikerül kideríteni az igazságot,
közösségünk békéje nem állítható helyre.
A földbirtokos beszéde megrémítette a helyieket.
A báró nem volt népszerű,
de erőteljes személyiség, és majd az egész falu munkaadója,
így aztán tisztelték.
A közösség békéjével kapcsolatos kijelentése
baljóslatú volt.
A bűntények rejtélyes volta
bizalmatlanságot ébresztett a földművesekben.
Szabad!
Éva!
Bejöhetek?
Micsoda kérdés! Természetesen bejöhetsz.
Miről van szó?
Mi a baj?
Elbocsátottak.
Hogy érted ezt?
Sehogy. Egyszerűen elbocsátottak.
A házitanítót is elbocsátották.
Nem tudom, most mit hova menjek.
Félek egyedül az úton.
Ne aggódj. Nyugodj meg.
Gyere, ülj le.
Nyugodj meg, mond el mi történt.
Nos?
Mi történt?
A báró fia egyáltalán nincs jól.
A szülei kétségbeesettek és mérgesek.
Azt mondják, hogy a házitanító és én vagyunk a hibásak,
mert nem figyeltünk eléggé rá.
De én az ikrek miatt voltam ott.
Mindíg nagyon jól gondoskodtam róluk.
Amikor táncoltunk,
a Bárónő engedélyt adott rá.
Semmi rosszat nem tettem.
Tudom. Ugyan már, ne sírj!
Hova menjek?
A családomnak szüksége van a keresetemre.
Találsz valami mást.
Tudod, a báró hirtelen ember.
De amelyik kutya ugat, az nem harap.
Nem, vége mindennek, tudom.
A bárónő senkit sem akar látni.
El akarja vinni magával a gyerekeket a városba,
vagy a szülei birtokára.
Megpróbálok beszélni vele.
Valaha együtt zongoráztunk, négykezest.
De nem voltam valami jó.
Most a házitanítóval játszik, aki fuvolázni tanult a városban.
Olyan jól ő sem játszik.
Ez igaz.
Ki tesz ilyesmit?
Mit?
Így megverni egy gyereket.
Nem tudom.
Itt maradhatok estére?
Kérem, ne küldjön el Uram.
Hogy gondolod ezt?
Csak várok itt hajnalig, itt az osztályteremben.
Aztán elmegyek.
Otthon nem fogják ezt megérteni.
Azt fogják gondolni, valami rosszat tettem.
Akarja, hogy magával menjek?
Tessék?
Holnap, iskola után?
Találok kocsit, estére visszaérek.
Miért tenné ezt, Uram?
Ne magázz.
Miért tennéd ezt?
Gyere ide, játszom neked valamit.
Ha gondolod.
Jó reggelt, apám.
Visszatértem.
Kiengedtek.
Látom. És?
Meg tud nekem bocsátani, apám?
Mit kellene megbocsátani?
Hogy a birtok nem ad nekem munkát?
Hogy Friedát szégyenszemre elbocsátották?
Hogy a testvéreidnek nem lesz mit enniük?
Vagy mit?
Következő nap, iskola után a birtokra mentem,
hogy érdeklődjem Sigi egészsége felől,
és hogy elérjem, hogy Évát visszavegyék.
Azt mondták
hogy a bárónő reggel a gyeremekeivel együtt elutazott.
Bár vonakodva, de az intéző kölcsönadott egy kocsit, hogy Évát hazavigyem.
Amikor elhagytuk a falut, a doktorral találkoztunk.
Néhány nappal Hálaadás után,
négy éves fia, Rudolf hirtelen eltűnt.
Ez mindenkit felkavart, ismervén a korábbi eseményeket.
A fiút végül a főúton találták meg,
nem éppen kiránduláshoz öltözve,
amint határozottan a város felé tartott.
Amikor megkérdezték, hogy hová megy,
azt mondta, meg akarja látogatni az apját.
Foggal-körömmel harcolt ellene, hogy hazavigyék.
Ezt a doktornak is elmondták,
aki, mivel már úgyis hamarosan ki akarták engedni,
lerövidítette kórházi tartózkodását.
Rudi?
A nappaliban volt.
Mennyivel tartozom?
3.50 Márka.
Köszönöm.
Jó napot kívánok.
Rudi, hol vagy?
Szia, Rudi.
Nem akarsz köszönni apádnak?
Nem?
Hallottam,
hogy meg akartál látogatni a kórházban.
És most bezárkózol?
Rendben van.
Akkor én sem akarlak látni.
Most elmegyek.
Maradj a WC-ben, ha akarsz.
Minden jót, Rudi.
Az irodád kész. Wagner Asszony rendet rakott.
- Miért mondod el ezt nekem? - Nem tudom.
Úgy gondoltam tudni akarod.
- Gondotokat viselte? - Igen.
Most hány éves is vagy?
14.
Elképesztő,
mennyire hasonlítasz anyádra.
... anyád és én nagyon aggódtunk érted.
Alaposan gondold át. Rosszul alszol?
Túlhajtottad magad?
Nem.
Valami gond van az iskolával, amiről nem tudok?
Nem, Apám.
Nem érted, miért aggódunk.
Megmagyarázom neked.
Amint tudod, én vagyok Birkenbrunn lelkésze is.
Egy nap egy anya keresett fel.
A fiának, aki veled egykorú lehetett,
hasonló tünetei voltak,
mint amiket néha te mutatsz.
A fiú hirtelen nagyon fáradtanak tűnt.
Karikásak voltak a szemei, letört volt, és szomorú.
Kerülte a szülei tekintetét,
és hamarosan hazugságokon fogták.
Ez egy fél évig tartott.
Aztán minden nagyon gyorsan történt.
Elvesztette az étvágyát,
nem tudott aludni, a kezei reszketni kezdtek,
a memóriája romlott,
az arca kiütésekkel lett tele,
aztán az egész teste.
Végül meghalt.
A teste, melyet meg kellett áldanom, olyan volt, mint egy öreg ember teste.
Már érted, miért aggódom?
Mit gondolsz, mi okozta ezeket a változásokat,
amik a fiú szörnyű végéhez vezettek?
Nem tudom.
Szerintem nagyon jól tudod.
Nem akarod elmondani?
Nem?
Majd én megmondom.
A fiú látott valakit,
aki teste legérzékenyebb idegeit károsította,
azon a területen, ahol Isten szent gátakat emelt.
A fiú utánozta ezt.
Nem tudta abbahagyni.
A végén ez minden idegét elpusztította, és ebbe belehalt.
Csak segíteni akarok neked.
Szeretlek teljes szívemből.
Légy őszinte, Martin.
Miért pirultál el, miközben a szegény fiú történetét hallgattad?
Elpirultam?
Nem tudom. Sajnáltam.
Ez minden?
Azt hiszem, van ennek más oka is.
Az arcodra van írva.
Légy őszinte,
Martin!
Miért sírsz?
Megkíméljelek a vallomástól?
Te is azt tetted, amit az a szerencsétlen fiú?
Igen.
A karom!
Örülök, hogy visszatértél. Ideje volt.
Mondhatjuk.
Nélküled nehéz a gyerekekkel.
Tudom.
Nem kedvel engem.
- Ki? - Rudi.
Nehéz korban van.
Nem igazán.
Mindíg nehéz korban vannak.
Igen.
Nem hiányolt engem.
Ez mit akar jelenteni?
Semmit. Azért mondtam, mert igaz.
Semmi sem hasonlítható egy jó adag öngyűlölethez!
Tessék?
Semmi. Felejtsd el.
A tél korán jött abban az évben.
A Reformáció Napján, november első vasárnapján
hótakaró fedte a falut.
Szokatlan módon a Báró, aminek a családja még nem tért vissza,
nem vett részt a misén.
A falusiak ezt a harag jelének vették.
Valóban, nem találtak nyomot,
ami a bűnöshöz vezetett volna,
bár a Báró beszéde
kölcsönös gyanúsítgatások özönét indította el,
egészen a vádaskodásig,
amik aztán mind tarthatatlannak bizonyultak.
Nos, ez nem tüdőgyulladás.
De óvatosnak kell lenniük.
Ha a láza felmegy, hívjon megint.
Adjon neki ezekből a cseppekből kétóránként.
És akasszanak nedves lepedőt a kályha fölé.
Az segíti a légzését.
- Jó éjszakát.. - Jó éjszakát, doktor.
Meddig volt nyitva az ablak?
Nehéz megmondani. A feleségem bejött szoptatni egy körül.
Fél három körül jött vissza megint.
Addigra a szoba jéghideg volt.
És a baba nem sírt?
Nem. A gyerekek nem hallottak semmit.
Rendben van. Most várnunk kell.
De minden rendben lesz.
Egy italt, hogy felmelegítse?
Vagy maradjon vacsorára.
Nem, köszönöm. Túl vagyok terhelve. Olyan sokáig távol voltam.
Hogy van a keze?
Jól.
Egy-két hét, és rendben lesz.
Köszönöm szépen.
Szörnyű lehetett, gondolom.
Olyan gyámoltalan az ember egy karral.
Quod erat demonstrandum.
Jó éjszakát, gyerekek.
Jó éjszakát, doktor.
Ha a felesége úgy gondolja, hogy a babának megy fel a láza,
tudassa velem.
Jó...
Mi az, hogy "jó"?
Úgy értem, remek.
Mikor mentél apához?
Le az irodájába.
Miért?
Csak kérdezem.
December közepén végre levelet kaptam Évától.
Az apja talált neki munkát a városban,
Újév után kezdett.
Azóta az éjszaka óta, amikor menedéket keresett az iskolában,
igaz csak hajnalig,
elmondtuk egymásnak rövid életünk történetét.
Sápadt arca,
félénk, de őszinte jelleme
folyton az eszemben van.
Az iskolai szünet január 2-ig tartott,
de már Karácsony másnapján,
a hideg, de napos időben,
Treglitz felé indultam,
hogy meglátogassam Évát és a szüleit.
És Sigi?
Nem tudom. A bárónő még nem tért vissza.
És a Báró?
Alig látjuk. Senkivel sem beszél.
Nem is tudom. Valaki azt mondta, Olaszországba mentek.
Olaszországba?
Az intéző azt mondta, hogy lebontják a fűrészmalmot, mert...
Jó reggelt.
Jó reggelt, fiatalember.
Kérem, üljön le. Nem vagyunk nagyon formálisak.
Tünés!
Egy italt?
Nem, köszönöm. Nagyon kedves.
- Tényleg? - Nem, köszönöm szépen.
Szóval maga tanító?
El tud egyáltalán tartani egy feleséget?
Apám Vasendorf-ban szabó. Kereskedelmet is tanultam.
Lehet mellékkeresetem.
Okosabb lett volna átvenni az üzletet.
És miért érdekli annyira Éva?
Hiszen még szinte gyerek. Az apja lehetne.
31 vagyok.
Hát, nincs messze tőle.
Apus!
Kérdezte, hogy őt érdekli-e a dolog?
Még gyerek. Semmit sem tud az életről.
Beszélj! Akarod őt?
Gyerünk, mondj valamit.
Idejött ebben a hidegben.
Hagyd már. Persze, hogy akarja. Nem látod?
Hogy látnám, ha megkulult?
Üljön már le.
Nők!
Ne kell komolyan venni.
Figyeljen, én nem kerülgetném a forró kását.
Egyrészről örülök, ha elhagyja a házat.
Annyi szájat kell etetni, láthatja.
Másrészről viszont,
ez túl gyors nekem.
Nem ismerem magát.
Nem utálom magát, csak egyszerűen többet kell tudnom magáról.
A városi fodrász beleegyezett, hogy felveszi gyakornoknak.
Sok emberrel fog találkozni,
és majd eldönti, hogy akarja-e ezt.
Ha egy év múlva is így gondolja,
akkor ismét beszélünk róla.
Addig maga is átgondolhatja.
Rendben?
- Tulajdonképpen úgy gondoltam, hogy... - Igen, tudom.
De vagy ez, vagy semmi.
Ha ragaszkodik hozzá...
Igen, ragaszkodom.
Remek.
Hát, vár a munkám.
Még ünnepnapokon is.
Ne keljen fel.
Beküldöm megint a gyereket.
Hogy elbúcsúzhassanak.
Egy év gyorsan elszalad. Nem dől össze a világ.
Jöjjön, és látogassa meg néha.
Elmondta az apád, hogy...?
Ez így jó neked?
És önnek, Uram?
Ne hívj "Uram"- nak.
Adi! Ébren vagy?
Adi!
Mi az?
Nézd!
Mi történik?
Nézd! Menj és nézd meg, mi történik!
Istenem! Mit akarsz?
Arra! Nézz ki az ablakon!
Valami ég! A birtokon!
Oldozz el!
Gyerünk, oldozz el!
Nem tudom, hogy...
Azt modtam, oldozz el!
Mi az?
Csend!
Gustl, gyere, és oldozz el!
Mi történik?
Oldozz el, a fenébe is! Tűz van!
Milyen tűz?
Tűz!
Igen, tűz! Most pedig oldozz el, a francba!
Apa nem engedné.
Ez most szükséghelyzet! Valakinek figyelmeztetnie kell őket!
Apa! Anya!
Ne kiabálj! Csinálom már!
Hívjam Anyát?
- Mi az? - Tűz van!
Tudom. Az apád már odament.
Mit csináltok itt?
Menjetek aludni. Ez semmiség.
Tűz van a birtokon. Ne féljetek.
Menjetek az ágyba, és aludjatok.
Menjetek, mert még megfáztok.
Mi csapsz ilyen zajt? Mindenkit felkeltesz vele!
Azt hittem, veszélyben vagyunk.
El kellett oldoznom.
Most már minden rendben van.
Holnap Apa mindent elmond majd a tűzről.
Mind menjetek vissza az ágyba.
Várok, míg ágyban lesztek.
Hideg van itt.
Akkor jó éjszakát.
Aludjatok jól.
Jó éjszakát, Anya.
Miért nem hagyod abba?
Minek erőlködni?
Ne nézz már olyan döbbenten.
Nem mintha nem lenne tehetséged hozzá.
Már nem tudom ezt tovább csinálni.
Az igazat megvallva: undorodom tőled.
Befejeznéd a munkát, amit elkezdtél?
Nem akarom itt tölteni az éjszakát.
Mit tettem én veled?
Istenem, te semmit sem tettél!
Csúnya vagy, rendetlen,
petyhüdt, és rossz a lehelleted. Ennyi elég?
A lepedők már sterilek.
Ne ülj úgy ott, és bámulj, mint egy felmelegített hulla.
A világ nem dől össze. Se rád,
se rám.
Csak már nem csinálom tovább, ennyi.
Nagyon fárasztó...
hogy egy másik nőre gondolok, miközben szeretkezünk.
Valakire, akinek jó az illata,
aki fiatal, kevésbé elhasznált, mint te,
de a képzeletem ezt már nem bírja.
A végén megint csak te vagy az,
és úgy érzem, hánynom kellene,
és szégyellem magam.
Szóval mi a lényeg?
Végeztél?
Már régen.
Nagyon boldogtalan lehetsz, hogy ilyen gonosz vagy velem.
Kérlek, csak ne ezt a nótát!
Tudom, hogy nem vagyok szép.
A rossz lehelletet a fekélyem okozza, és ezt te is tudod.
Korábban ez nem zavart.
Akkor is ilyen volt, mikor a feleséged még élt.
Kímélj meg ezektől a részletektől.
Megnyugtatásul közlöm: mindíg undorodtam tőled.
Julie halála után a fájdalmam akartam csillapítani
valakivel. Egy tehenet is meghágtam volna!
A kurvák túl messze vannak innen,
és két hónapban egyszer nem elég nekem,
hiába vagyok ilyen idős.
Szóval ne viselkedj úgy, mint egy mártír, és tűnj el.
Miért csak most vetted ezt észre?
Mikor vettem volna észre?
A kórházban elfelejtettem, milyen idegesítő is vagy.
A fájdalom szentimentálissá tesz.
Tünés! Nincs benned büszkeség?
Itt nincs keresnivalód.
Ez igaz.
Mi van, ha kárt teszek magamban?
Csak rajta.
Meglepődnék. De légy óvatos:
fájdalmas lehet.
Tudom, nevetséges vagyok.
Úgysem érdekel téged.
Nos...
Miért vetsz meg ennyire engem?
Mert segítettem felnevelni a fiút?
Amiért láttam, hogy fogdostad a lányod,
és nem mondtam semmit?
Amiért segítettem, hogy becsapd magad?
Amiért hallgattam, mennyire is szeretted Julie-t, miközben
mindenki tudta, hogy vele legalább olyan rosszul bántál, mint velem?
Amiért szerettelek, miközben tudom, hogy ki nem állhatod,
hogy szeretnek?
Ez az.
Most pedig kelj fel. Dolgom van.
Nem teheted meg, hogy elküldj.
Ki végzi majd el neked az összes piszkos munkát,
ki segít majd a gyerekekkel, és a rendelővel?
Nem gondolod komolyan, amit mondtál.
Szeretném látni, meddig mész el:
"Elviseli? Vagy még mélyebbre lökhetném?"
Én is fáradt vagyok.
Két retardált gyerekem van, Karli és te.
De te okozol több gondot.
Az Istenért, miért nem halsz meg?
Az év jó idővel zárult.
A havas táj oly fényesen csillámlott,
hogy bántotta a szemet.
Senki sem sejtette,
hogy ez lesz békés korunk utolsó Újéve,
és hogy ez az év radikális változást hoz,
olyan nagyságrendűt, amit nem láthattunk előre.
A furcsa események ellenére, melyek megzavarták a falut,
mindannyian abban a hitben voltunk,
hogy életünk a közösségben Isten akarata, és megéri itt élni.
... fogadd Krisztus testét és vérét.
Legyen a konfirmációra való felkészülésed
boldog,
és gazdag.
Te, Martin,
most nem csak attól a fehér szalagtól szabadulsz meg,
de az éjszakai kötelékektől is,
amik visszatartottak attól, hogy engedj fiatal tested csábításainak.
Bízom bennetek, szeretett gyermekeim,
és jövedelmező és boldog új évet kívánok nektek.
Röviddel Húsvét után, április utolsó hetében
a Bárónő visszatért a gyermekeivel.
Egy új dada kísérte.
Titkos reményem, hogy majd Éva visszatérhet ide,
egyértelműen szertefoszlott.
Az új dada egy olasz nő volt,
aki a Mediterrán partvidékről származott,
ahol a Bárónő a telet töltötte.
Sigi!
Szia, Ferdinand!
Várj!
Lemegyek!
Maradj itt, Sigi! A fiúkat később is láthatod.
Hagyja csak, Madam.
Olyan boldog, hogy megint itthon lehet!
Rendben, menj. De ne maradj sokáig.
Marie-Luise?
Hol vagy?
Sigi!
Nem akarsz köszönni apádnak?
Nézd, jön!
Csend!
Az Isten szerelmére! Csend legyen!
Csend!
Mi történik itt?
Miért vagytok még mindíg itt?
Most hittanóra van!
Menjetek!
Semmi köszönés?
Viszont látásra, Uram!
Viszont látásra, tiszteletes!
Sajnálom, tiszteletes. Nem fog megint megtörténni.
Viszlát, tiszteletes.
Viszlát.
Imádkozzunk.
Atyánk, ki a mennyekben vagy
szenteltessék meg a te neved,
jöjjön el a te országod, legyen meg a te akaratod,
miképpen itt a Földön, azonképpen a Mennyben is.
Mindennapi kenyerünket add meg nekünk ma
és bocsásd meg a mi vétkeinket
miképpen mi is megbocsátunk az ellenünk vétkezőknek.
És ne vígy minket a kísértésbe
de szabadíts meg a gonosztól
mert tiéd az ország, a hatalom,
és a dicsőség
örökkön örökké.
Ámen.
Üljetek le.
Ez egy nagyon szomorú nap a számomra.
Néhány nap múlva meg szeretnénk ünnepelni a konfirmációtokat.
Hónapokon át próbáltam Isten igéjét közelebb vinni hozzátok,
és felelősségteljes embereket faragni belőletek.
És kikkel kellett ma szembesülnöm?
Kiabáló majmokkal,
fegyelmezetlen, 7 éves társaitokhoz hasonló gyerekes magatartással!
De számomra
az a legszomorúbb,
hogy a saját lányom
a vezére ennek a szánalmas színjátéknak.
Tavaly
fehér szalagot kötöttem a hajába.
A fehér, mint azt mind tudjátok,
az ártatlanság színe.
A szalag azért volt, hogy segítse Klarát elkerülni a bűnt,
önzőséget,
irigységet,
trágárságot, hazugságot és tunyaságot.
Az év elején
még naívan úgy hittem,
már kellőképpen érett
és nincs többé szüksége arra a szalagra.
Hogy kellőképpen felelősségteljes lett,
mivel a lelki vezető lánya...
Anni?
Anni? Hol vagy?
Anni?
Rudi? Mit csinálsz itt?
Miért nem vagy ágyban?
Nem tudok aludni.
Ezért bóklászol összevissza?
Felkeltem, és nem voltál ott.
Apu kilyukastotta a füleimet.
Fájt?
Igen, egy kicsit.
Ezért sírtál?
Már nem sírok.
A szépségért szenvedni kell.
Ezt mondják.
Menj vissza az ágyba.
Anni mindjárt megy.
Évek óta nem hordok fülbevalót, beforrtak a lyukak.
Pünkösdre
megkapom anyuét.
A szépeket,
tudod?
Pár nappal Klara ájulása után,
ami mindannyiunkat megijesztett,
és ami után ő lázas és gyenge maradt,
Pünkösd estéjén elmentem az intézőhöz,
hogy ismét kölcsönkérjem a kocsit.
A lánykérés óta éva minden héten írt egyszer.
Úgy láttam, nagyon egyedül és elveszettnek érzi magát a városban,
és arra utalt, hogy meglátogathatnám, amilyen hamar csak tudom.
A szombatot vele akartam tölteni,
vasárnap jöttem volna vissza,
hogy együtt készüljünk a lelkésszel a konfirmálásra.
Az intéző a fűrészmalomba ment,
de bármelyik percben várták vissza.
Jó reggelt, Uram.
Jó napot, Erna.
Aranyos.
Kedveled?
Igen. Nagyon.
Eléggé beteg volt a télen, úgy hallottam.
Igen. Nagyon beteg.
De a doktor meggyógyította, Istennek hála.
Talán még este visszajövök.
Biztos vagyok benne, hogy apa vecsernyére jön, négyre,
kávézni.
Akkor leülök.
Hozhatok valamit? Kávét?
Már kész kell lennie.
Nem, köszönöm. Csak ülök, és várok.
Uram!
Az álmok beteljesülhetnek?
Az attól függ.
Mitől?
Mitől függ?
Ha arról álmodsz, hogy osztályelső leszel, és szorgalmasan tanulsz,
az álmod valóra válhat.
- Nem erre gondoltam. - Akkor mire?
Arra gondoltam, hogy ha valamit álmodunk,
ténylegesen, miközben alszunk,
az valóra válhat?
Miért, mit álmodtál?
Mond el.
Valami zavar téged.
Mond hát el.
Arról álmodtam, hogy Karli...
- a fura kisfia a... - Tudom.
Valami szörnyű fog vele történni.
Valami szörnyű?
Mint például?
Nem tudom.
Mint ami Sigivel történt.
Csak rosszabb.
De ő olyan édes. Senkit sem bánt.
Ugyan...
Csak egy álom volt. Ne vedd túl komolyan.
Az álmok nem válnak valóvá. Nem is szólva az ilyen.
De néha az álmaim valóra válnak.
Mire gondolsz?
Múlt télen,
mielőtt Gustl beteg lett,
azt álmodtam, hogy a bátyám kinyitja az ablakot,
hogy meghaljon.
És az ablaka nyitva volt, meghűlt, majdnem meghalt.
Miket beszélsz?
Ez butaság!
Úgy intéztük, hogy a pályaudvaron találkozzunk,
mert Éva el akarta kerülni, hogy velem lássák.
Távoli rokonainál lakott,
akik a viselkedéséről rendszeres
beszámolót küldtek a szüleinek.
Vékonyabb lett, ami még csinosabbá tette.
Ismét elbűvölt félénkségének
és szinte gyermeki őszinteségének keveréke.
Annyira azért nem szörnyű?
Nem. De egész nap hajat seperni...
Az ikrek viccesebbek voltak.
De minden rendben. Nem panaszkodhatom.
Nem?
Nem.
Tényleg.
Az ikreken kívül más nem hiányzik?
Ugyan már, te!
Milyen a dadus? Csak olaszul beszél?
Az intéző úgy tudja.
Értem.
Hová mész?
Van egy helyes kis tó az erdőben.
Piknikezhetünk ott. Hoztam ennivalót.
- Ikább ne. - Miért?
Mi az?
Semmi.
Kérlek.
Nincsnek tisztességtelen szándékaim.
Szeretném, ha élveznéd a pikniket.
Kérlek.
Hogyan tudnám megszégyeníteni leendő feleségemet?
Na jó.
Visszafordulok.
Köszönöm.
Igyatok ebből mindnyájan,
e pohár az Újszövetség az én véremben,
amely tiértetek és sokakért kiontatik,
bűnök bocsánatára.
Itt! Itt van!
El az útból!
"mert én, az Úr, a te Istened,
féltékeny Isten vagyok.
Az atyák vétkét megtorlom gyűlölőim fiain,
sőt fiainak fiain és azok fiain is."
A retardált fiú ellen elkövetett atrocitás után
a báró végre belátta, hogy okosabb,
ha rendőri segítséget vesz igénybe.
Így aztán pár nap múlva
két civilruhás rendőr érkezett,
akik megtekintették a bűntettek színhelyeit,
kutatva, hogy látott-e bárki valami gyanúsat.
Amikor Karli kínzásáról hallottam,
nem gondoltam rá, mit is mondott Erna.
Amikor eszembe jutott, hezitáltam, hogy elmondjam-e az illetékeseknek.
Egy ilyen abszurd véletlen kockára tenné
az intéző családjának békéjét és jó hírét.
De amikor hallottam, hogy Karli talán a látását is elveszti,
Behivattam Ernát az iskolába,
és beszéltem a rendőröknek az álmáról.
... Nem vagyunk olyan hülyék, mint gondolja.
De tényleg álmodtam róla!
Vigyázz!
Kapsz egy utolsó esélyt:
mond el, ki beszélt neked a fiú megkínzásának tervéről,
és nem áruljuk el, hogy te mondtad el.
Rendben?
Már voltak álmai, amik valóra váltak.
Valóban?
Miről, ha szabad kérdeznem?
Családi ügy volt.
Értem! Családi ügy.
Ellenőrizte, hogy igaz volt?
Nem.
Nos,
lehet, hogy igaz.
Lehet, hogy ő egy igazi jós,
és szerencsésebbek vagyunk, mint hittük.
Ne sírj!
Hamis vinnyogásoddal nem érsz el nálam semmit.
Más módja is van annak, hogy szóra bírjalak.
Nem hiszek a boszorkányokban, és varázslókban,
mégkevésbbé a hozzád hasonló libák hallucinációiban.
Szóval térj észhez, és mond el az igazat.
Nem engedlek, amíg nem tisztázod. Érthető voltam?
Lássuk mit szólnak a szüleid
a történetedhez.
Velünk jönne?
Persze.
Adjisten!
Nicsak ki van itt!
Jó napot.
Jó napot, Uram.
Miért hallgatóztok?
Láttuk, hogy a tanítónak látogatói vannak. Nem akartunk zavarni.
Vártunk, hogy beszélhessünk vele.
Mit akartok?
Karliról akartunk kérdezni.
Mit?
Hallottuk, hogy nincs túl jól.
Talán segíthetnénk.
Rendben leszel...
Tudom, hogy fáj.
Légy türelmes...
Minden rendben lesz.
Minden jóra fordul.
Most mennem kell, Karli.
Ne aggódj.
Holnap visszajövök.
Rendbe jössz. Ne félj.
A doktor visszajön.
Jöjjön be!
Igen?
Mi ez?
Piepsi helyett.
Mert olyan szomorú vagy.
Köszönöm.
Szívesen, Apám.
- Add ide a sípot! - Tessék?
A sípot!
Milyen sípot?
Add ide!
Milyen sípot?
Add ide, vagy megöllek.
Nincs sípom.
Gazember!
Nyomorult!
Az Isten szerelmére,
mi ütött beléd?
Mit tett?
Utoljára mondom, add ide!
De mit, Apám?
Mi az?
Miről beszélsz?
Tudod, mire gondolok!
Ha ő mondja! Mi történik itt?
Várj!
Mit tett a fiú?
Nyugodj meg.
Maradj ki belőle! Vissza kell mennem a Báróhoz.
Georg! Kérlek, ne!
Még megölöd!
... a retenow-i nyírfákkal, 6,000 köbméter lesz.
Három hét alatt kész lehet.
Előző héten megint felbukkant vagy 80 lengyel.
A melléképületben szállásoltuk el őket.
Elfogyott a szalmazsák is.
Ez időbe telik.
Egy rakás gyerek van velük.
Ennek ellenére...
Nem maradok itt.
Mi?
Nem maradok itt.
Ez meg mit jelentsen?
Hogy elmegyek a gyerekekkel együtt.
Mire gondolsz?
Armin! Ezt igazán nem nehéz megérteni.
Mégis hogy akarod ezt megtenni?
Még nem tudom.
De mindenképpen itthagyjuk ezt a helyet.
"Mi"?
Igen.
Ez minden, köszönöm.
Jó éjszakát Bárónő és Báró Úr.
Gondoltam úgy tisztességes, hogy visszajövök hozzád.
Hogy adjak egy esélyt magunknak.
Adsz egy esélyt?
Csodálatos! És elszalasztottam a lehetőséget?
Szerinted ez segít megoldani a problémát?
Mi?
A szarkazmusod.
Milyen problémát kellene megoldanunk?
Maradj itt!
Csak akkor mész, ha mondom.
Rendben.
Reméltem, hogy megkímélhetlek ettől.
Eduardo bácsinál beleszerettem valakibe.
Lombardiai,
bankár, ő ad pénzügyi tanácsokat Eduardo bácsinak.
Kitartóan udvarolt nekem,
és a gyerekeket is kedvelte.
Neki köszönhető, hogy Sigi úgy kivirult.
Ennek ellenére visszatértünk.
Mert kötelességemnek éreztem.
De ezt a helyet már nem bírom tovább.
Ez magam miatt,
bár az élet veled
nem valami izgalmas egy magamkorú nőnek.
Elmegyek, hogy a gyerekek ne olyan környezetben nőjenek fel,
melyet a rosszindulat,
irigység,
butaság és brutalitás ural.
Sigi sípja volt az utolsó csepp a pohárban.
Elegem van a zaklatásból,
fenyegetésből, és perverz bosszúállásból.
Lefeküdtél vele?
Nem értesz semmit.
Lefeküdtél vele?
Nem. Nem feküdtem le vele.
Most hazudsz, ugye?
Szabad!
Jó estét!
Jó estét, Bárónő!
- Beszélhetnék önnel? - Nem várhatna?
Nem, különben nem zavarnám ilyen későn.
Mi az?
Ferdinánd trónörököst lelőtték Szarajevóban.
A hír futótűzként terjedt a faluban.
Milyen következményekkel jár ez?
Az elsőt, aki azt mondta "háború", azonnal lehurrogták.
De miután egyszer kiejtették a szót,
makacsul megragadt a gondolatainkban.
Gyorsan a városba akatam jutni, hogy megvitassam Évával,
mit tegyünk, ha kitör a háború.
Talán az apja most már beleegyezik egy korábbi házasságba.
Megkérdeztem a Bárónőt, hogy ideadja-e a biciklit,
amit korábban Éva is használt.
Úgy terveztem, hogy vasárnap azzal megyek hozzá.
Pénteken, mikor elmentem a bicikliért,
Furcsa veszekedésnek voltam tanúja.
Mi az, Wagner Asszony?
Kölcsönkérhetem a biciklit?
- Nem az enyém. - Azért elkérhetem?
Én magam vettem éppen kölcsön, hogy meglátogassam a menyasszonyom.
Kérem!
Hová akar menni?
- A városba. - Miért?
Az a konok intéző nem akarja ideadni a kocsit.
Kérem adja ide nekem.
Miért? Minek?
Hogy elmenjek a rendőrségre. Tudom, ki követte ez azokat a bűnöket.
Ki?
Vihetem a biciklit?
Miért nem mondja el nekem?
Csak a rendőrökkel beszélek. Elegem van a zaklatásból.
És mi van a doktor lovával?
Nem tudok lovagolni.
Kérem! Higgyen nekem!
A fiam elmodta, ki tette ezt vele.
Talán a látását is elveszíti.
Adja ide nekem!
Köszönöm!
Sajnáltam, hogy engedtem neki.
De ennek az egyébként mindíg kiegyensúlyozott
asszonynak az állapota megzavart.
Mire lehet az, amit nem mer elmondani?
A faluba visszatérve úgy döntöttem, nyomozásba kezdek.
Jó napot, Uram.
Jó napot, Klara.
Mit kerestek itt?
Meg akartuk nézni, hogy van Karli.
Nem láttátok, hogy zárva a spaletta?
Igen. De aggódtunk.
Láttuk Wagner Asszonyt elmenni.
Kíváncsiak voltunk, mi történhetett Karlival.
Menjetek haza. Semmi dolgotok itt.
Menjetek haza.
Viszont látásra, Tanár Úr.
Azon gondolkodtam, vajon miért zárta be a bába a spalettákat.
Senki sem zárta a házát a faluban.
Miért zárta be a fiát a bába?
Karli, hallasz engem?
Ismét Erna álma jutott eszembe.
Mi van akkor, ha Erna nem is álmodta,
hanem tudta, hogy Karli-t meg fogják kínozni,
és vajon ki mondta neki?
Kit próbál leplezni?
Furának tűnt a gyerekek érdeklődése Karli iránt.
Általában, fogyatékossága miatt
vagy nem is foglalkoztak vele, vagy lenézően bántak vele.
Ha a bába nem ért rá,
akkor rám, vagy a doktorra bízta.
De a balesete óta nem láttam.
Aggodalommal telve úgy döntöttem, hogy megkérdezem a doktort.
TOVÁBBI ÉRTESÍTÉSIG A RENDELŐ ZÁRVA.
- Nem volt iskolában a lánya? - De, ő ott volt.
És nem mondott semmit?
Lenne egy kérésem...
Beszélhetnék Klarával és Martinnal?
Nem várja meg a férjemet?
A templomban van. Mindjárt vége a misének.
Ha ragaszkodik hozzá, kérem, jöjjön be.
Foglaljon helyet.
Lehívom őket.
Jó estét, uram.
Nem ül le?
Igen. Talán. Szívesen.
Adhatok valamit?
Egy kávét, mint a zongoraleckék alatt?
Igen, kérem. Nagyon kedves öntől.
Mindjárt jövök.
Tudtátok, hogy a doktor elhagyta Eichwald-ot?
Nem lep meg a kérdésem?
Anyánk már mondta.
Anna nem mondta nektek?
Egy szót sem?
Fura, hogy nem mondta az osztálytársainak, hogy elutaznak.
Anna nem sokat beszél.
De ez most teljesen más.
Valamit rejtegettek előlem.
Mit?
Beszéltek végre?
Amikor elmentetek Karlihoz,
mit akartatok tőle?
Aggódtunk. Beteg.
Martint kérdeztem.
Igen. Nincs jól.
És mivel az anyukája elment,
arra gondoltunk, hogy meglátogatjuk.
Gondolkodtatok már rajta, hogy ki bánthatta Karli-t?
És Sigit?
Ki kötözte ki a drótot a doktor útjába?
Ki gyújtotta fel az istállót?
Nem?
Persze, hogy gondolkodtunk rajta.
És?
Apa szerint valami beteg ember lehetett.
Sigi veletek volt Hálaadáskor. Karli is mindíg veletek volt.
Nem értem.
Nem?
Mit tettek?
- Ki? - Sigi és Karli.
Miért?
Nyilvánvalóan megbűntették őket, de miért?
Nem tudom.
Erna előre látta, hogy Karlit megbűntetik. De miért?
Nem tudom!
Miért minket kérdez?
Te okos lány vagy, Klara. Ne játszd a hülyét.
Nem értem.
Beszéljen erről Apával vagy Anyával.
Menjek értük?
Martin, elmennél?
Maradj, Martin.
Majd később beszélek velük. Most veletek beszélek.
Mondjátok el az igazat.
- Hol voltatok, amikor Karlit... - Itt.
Úgy értem a konfirmáció után.
Jön a kávé.
Tudtak a gyerekek segíteni?
Attól tartok, nem. Semmit sem tudnak.
A lánya semmit sem mondtott az iskolában?
Nem.
Sajnálom, ha megzavartam.
Maradjon! A férjem jön, és a kávé is mindjárt kész.
Köszönöm, de aggódom a bába fia miatt.
- Nem mondta, mikor jön vissza? - Nem kérdeztem.
Teljesen meglepett. Fel volt dúlva.
Várjon, hallom a férjem.
Jó estét.
A tanító rád várt.
Igen. Pár szót szeretnék váltani önnel.
Kérem. Menjünk a dolgozószobámba. Ott csöndesebb.
Miről van szó?
Beszéltem a bábával.
Azt mondta, tudja, ki kínozta meg a fiát.
Csak a rendőrséggel akart róla beszélni ezért bement a városba.
És?
Itt hagyta a fiút, és rázárta a házat.
Bezárta?
Elmentem, hogy megkérdezzem a doktort,
hogy gondját viseli-e a gyereknek, de...
csak egy üzenetet talátam, miszerint az iroda zárva van.
Ő és a gyerekei eltűntek.
Ez meg mit akar jelenteni?
Nem tudom.
Azt hittem, maga tudja. Ezért vagyok itt.
Fogalmam sincs róla.
Kérem, üljön le.
Nem ment a lánya iskolába?
De. Viszont nem említett semmit.
Klarát és Martint is megkérdeztem. Ők sem tudnak semmit.
Miért is tudnának?
Nem tudom...
Elmentem Wagner Asszonyhoz: ők, és még néhányan ott voltak.
Minek?
A fiút akarták látni.
Miért?
Segíteni akartak neki.
És akkor?
Nem is tudom, hogy mondjam...
Azt hiszem, valamit elhallgatnak.
Mit?
Nem tudom.
Amikor a doktor előző évben balesetet
szenvedett,
felbukkantak a kertben. Állítólag azért, hogy segítsenek Annának.
Igen...és?
Semmi. El is felejtettem.
Csak ma jutott ismét eszembe.
Nem értem.
Amikor a Báró fiát megtalálták...
közvetlenül elötte a gyerekekkel volt.
Mit akar ezzel mondani?
Az intéző lánya
megjósolta, hogy Karlit megverik.
Azt mondta, álmodta.
A rendőrség szerint hazudik.
Kitől tudott róla? Ki mondta neki?
Azt állítja, hogy a tanítványai, beleértve az én gyerekeimet is,
követték el ezeket a bűnöket. Igaz?
Felfogta mit is mondott?
Tudja maga...
Gondolom én vagyok az első,
akinek elmondta ezt a szörnyűséget.
Ha valaha másokat
is zaklatni merészel ezzel,
ha valaha is megvádol
tiszteletreméltó családokat és a gyerekeiket
és nyílvánosan megszégyeníti őket,
akkor biztos lehet benne, és erre szavamat adom,
hogy börtönbe kerül.
Sok mindent láttam már lelkészi munkám során,
de ilyen visszataszító dolgot még nem.
Látszik, hogy nincsenek gyerekei.
Különben nem tévelyedett volna el ennyire.
Maga beteg.
Hogyan engedhették magát azoknak a szegény gyerekeknek a közelébe!
Beszélek erről az illetékeseknek.
Most pedig ki a házamból!
Nem akarom még egyszer itt látni.
A bába nem tért vissza.
Két napig vártam.
Aztán elmentem az udvarházba,
hogy értesítsem a Bárót.
Ő szólt az intézőnek, hogy nyissa ki a házat,
és viselje gondját a fiúnak.
Felmentem az emeletre.
Sosem voltam a bába házában,
és kényelmetlenül éreztem magam
amiért kérdezés nélkül bementem.
Fura,
de miközben még mindíg kerestük Karlit, és a nevét kiáltoztuk,
tudtam, hogy kutatásunk hiábavaló.
Mindenki, aki tudta, mennyire odaadó anya volt a bába,
tudta, hogy sosem hagyta volna magára sérült gyermekét.
A következő hetekben
a faluban csak úgy terjedtek a pletykák.
Néhányak szerint a doktor volt Karli apja.
Ő és a bába próbálták elhajtani a gyermeket,
hogy ne derüljön fény a kapcsolatukra,
és ezért lett a gyerek fogyatékos.
Sokan úgy gondolták,
hogy a doktor feleségének halála is gyanús,
és hogy ők ketten lehetnek a felelősek érte.
Még ennél is valószínűbb, hogy a doktor és a bába,
mint lehetséges gyilkosok,
az elkövetői a többi tettnek.
Hogy megkímélje törvényes gyermekeit és saját magát
attól, hogy bűne nyilvánosságra kerüljön,
a doktor megszökött velük.
Július 28-án Ausztria hadat üzent Szerbiának.
Szombaton, augusztus 1-én Németország hadat üzent Oroszországnak,
hétfőn pedig Franciaországnak.
Következő vasárnap az ünnepi misén az egész falu megjelent.
Várakozás és búcsú érzése lógott a levegőben.
Minden meg fog változni.
Éva apja a közelgő háború miatt
hazavitte a lányát,
és kérésére Eichwald-ba jött,
hogy megnézze, hol él és dolgozik jövőbeli veje.
Annak a lehetősége, hogy a szeretett lényt nemsokára
feleségemnek szólíthatom, számomra is ünneppé változtatta a napot.
A lelkész nem említette többé a beszélgetésünket.
És nem váltotta be fenyegetését, hogy leleplez.
A háború harmadik évében besoroztak.
A háború után eladtam időközben elhunyt apám
vasendorfi házát,
és a pénzből szabóműhelyt nyitottam a városban.
Soha többé nem láttam a falusiakat.