DET HVITE BÅNDET LÆRERENS FORTELLING
Jeg vet ikke om historien jeg skal fortelle er helt sann.
Mye er bare rykter. Selv nå, etter mange år, er mye uklart.
Mange spørsmål er ubesvart.
Likevel vil jeg fortelle om alt det underlige-
- som skjedde i landsbyen vår. Kanskje min beretning kan kaste lys-
- over noe av det som har hendt i dette landet.
Jeg tror det hele begynte ned doktorens rideulykke.
Etter en dressurtime på baronens gods red doktoren hjem -
- for å se om det var kommet noen pasienter.
Da han red inn på tunet snublet hesten i en stålvaier-
- som var spent opp mellom to trær. Datteren hans så ulykken fra vinduet.
Hun varslet naboen, som sa fra på godset, -
- slik at doktoren, ned fryktelige snerter, -
- ble sendt til distriktssykehuset mer enn 30 kilometer unna.
Naboen, en enslig kvinne på ca 40 år, var jordmor i bygda.
Etter at doktorens kone døde i barselseng-
- hadde hun vært uunnværlig som hans husholderske og sekretær.
Hun tok seg først av doktorens to barn-
- og gikk så til skolen for å hente sin egen sønn, Karl.
- Har De vært hos Anni? - Hilser du ikke?
God dag, fru Wagner. De må unnskylde.
Vi er så bekymret, det er derfor Martin glemte å hilse.
Det er greit.
- Hvordan går det med doktoren? - Ikke særlig bra.
- Må han bli på sykehuset? - Jeg vet ikke.
Vi skal besøke Anna, kanskje vi kan hjelpe henne.
- Var det fint å synge? - Ja.
Vis din mor hvor fint du sang.
Ha det bra, herr lærer.
Førstemann!
Jeg kan huske jeg syntes det var rart at barna rundt Klara-
- ikke løp hver til sitt etter skolen, -
- men forlot landsbyen i samlet flokk.
Jeg kan klippe ut noen dyr til deg-
- slik som i forrige uke.
Vil du det?
Vi kan male dem sammen.
Eller klippe dem ut i glanspapir. Husker du gullpapiret jeg fikk til påske?
Så så.
Kom, jeg skal lage litt mat til oss.
- Tenk om han aldri kommer tilbake? - Hva?
Kom igjen. Ikke vær dum!
Det går over, som en influensa. Husker du i fjor vinter?
Du var ganske syk, ikke sant? Og etter...
- Hallo, Anni. - Hvordan går det? Kan vi hjelpe deg?
Hva gjorde vaieren der? Sa doktoren noe om det?
Han var ikke så snakkesalig. Kragebeinet stakk ut av halsen.
Jeg spurte datteren hans. Hun aner ikke. Han rir der hver dag.
- Så De vaieren? - Ja visst. Den er tynn, men sterk.
Nesten umulig å se.
Jeg beklager. De spiller for bra for meg.
Ikke unnskyld Dem. Konsentrer Dem heller. Det vil hjelpe oss begge.
Det går for fort for meg. Jeg er ikke Fredrik den store.
Han ville neppe spilt Schubert. Vi tar variasjonen om igjen.
Min kjære, hvis du liker musikken, kan du sitte her og bla om for meg.
Hvis du kjeder deg, får du gå på rommet ditt.
Du distraherer meg når du spankulerer omkring slik.
Hva er klokken? Hvor er piken?
Hos tvillingene, antar jeg.
- Klokken er 20.40. - 20.40? Du skulle vært i seng.
- Har han gjort leksene sine? - Ja visst, frue.
Vil du bla om eller ikke?
Kom hit, da. Vi går tilbake til temaet.
De må øve på variasjonen hvis det skal være noe moro.
- Jeg skal gjøre mitt beste, baronesse. - Vi tar det fra takt ni.
Tilgi oss, herr far.
Tilgi oss.
Ingen ved dette bordet har spist i kveld.
Da det ble mørkt, og dere ikke var kommet hjem, -
- løp moren deres gråtende gjennom bygda for å finne dere.
Tror dere vi spiser og drikker når vi er så engstelige?
Tror dere vi kan spise nå, etter å ha hørt på løgnene deres?
Jeg vet ikke hva som er verst; at dere forsvant, eller kom hjem slik.
I dag går vi alle sultne til sengs.
Dere er sikkert enig i at dette ikke kan gå ustraffet hen, -
- hvis vi skal fortsette å respektere hverandre.
I morgen kveld skal hver av dere, i de andres påsyn, -
- få ti slag med riset.
I mellomtiden kan dere tenke over hva dere har gjort.
- Er dere enige? - Ja, herr far.
Ja, herr far.
Godt. Legg dere nå.
Jeg vil ikke bli berørt av dere.
Mor og jeg vil få en fæl natt, -
- for i morgen må jeg slå dere, og det gjør oss mer vondt enn dere.
Gå nå og legg dere. Da dere var små, -
- pleide mor å feste et hvitt bånd i håret eller rundt armen deres.
Den hvite fargen skulle minne dere om uskyld og renhet.
Jeg trodde dere nå hadde nok manerer og moral til å greie dere uten.
Jeg tok feil.
I morgen, når dere er straffet og renset, -
- skal mor på nytt feste dette båndet på dere, -
- og dere skal bære det til vi har fått ny tillit til dere.
Hvor er vaieren nå?
- Hvem har fjernet den? - Jeg vet ikke.
Var du ikke her?
- Ble du med faren din til byen? - Nei.
- Så du var her. - Jeg var på skolen.
- Var vaieren der da du dro hjemmefra? - Jeg så ikke etter.
- Og når kom De? - Klokken tolv.
Jeg lager lunsj til doktoren og barna. Jeg har hjulpet ham siden kona døde.
- Når var det? - For fem år siden. Da Rudolph ble født.
Jeg er jordmoren i bygda. Vi samarbeider.
- Men De så ingenting? - Nei.
- Hvor lenge var vaieren der? - Jeg så den aldri.
Ingen så den før, og ingen etter ulykken.
Den snodde seg rundt treet og forsvant helt av seg selv. Stemmer det?
- Mamma! - Hva er det?
Dagen etter rideulykken ga ikke svar på skyldspørsmålet.
Den førte med seg en ny og langt mer alvorlig ulykke-
- son overskygget den første.
Kona til en småbonde døde i en arbeidsulykke.
Hun hadde en dårlig arm-
- og forvalteren hadde flyttet henne fra innhøstingen-
- til lettere arbeid på sagbruket.
- Vent, jeg er ikke ferdig. - Ut med deg.
Samme dag opplevde jeg noe rart. Det var strålende vær og varmt, -
- så jeg bestemte meg for å spe på kosten med en ørret.
Det vrimlet av ørret i bekken.
Baronen hadde gitt meg lov til å fiske der.
Martin!
Martin, vær forsiktig!
Har du gått fra vettet? Vil du knekke nakken?
- God dag, herr lærer. - Hva går det av deg? Er du gal?
Vet du hvor høyt det er?
- Hørte du ikke at jeg ropte? - Jo, herr lærer.
Og så?
Prøvde du å imponere meg?
- Men hvorfor... - Jeg ga Gud sjansen til å drepe meg.
Det gjorde Han ikke, så Han er fornøyd med meg.
Hva?
- Han vil ikke at jeg skal dø. - Hvem vil ikke at du skal dø?
- Gud. - Hvorfor skulle Gud ønske at du dør?
Lov meg at du aldri mer gjør noe slikt.
Se på meg.
Lov meg det.
- Du stoler ikke på meg? - Jo da, herr lærer.
Greit. Gå hjem. Jeg skal snakke med din far etter pianotimen i morgen.
Nei, ikke si noe til ham! Vær så snill!
Der.
Forsiktig, alt er morkent.
- Hvem sendte henne hit? - Aner ikke.
Vi skulle rydde, og så gikk hun gjennom gulvet.
- Så du det? - Ikke direkte.
Du vet hvordan det er... Sagbruket skal ryddes, og formannen sender de svakeste.
Hvem sendte henne?
På vei hjem etter det merkelige møtet med Martin -
- traff jeg Eva for første gang.
- God dag. - God dag.
Unnskyld?
Unnskyld at jeg stopper Dem slik. Er ikke De den nye barnepiken på godset?
Hvordan det?
Det sies at De er fra Treglitz.
- Hvem sier det? - Folk.
Og så?
Nei... Jeg vet ikke...
Unnskyld, men jeg er læreren her. Jeg tenkte bare...
Da jeg så Dem, tenkte jeg at...
Jeg er fra Vasendorf, far er skredder der.
- Jeg vet det. - Hva?
- Baronessen har sagt det. - Hva da?
At læreren kommer fra nabobygda mi.
Og så tenkte jeg... De ser ut til å være på vei dit.
- Hvor da? - Hjem. Til Treglitz.
- Er det dit De skal? - Ja.
Jeg tenkte...
Siden De reiser gjennom bygda mi, kunne De kanskje...
...hilse faren min og gi ham en fisk? - Hva?
Det ville han sette pris på. Særlig nå som det er helg.
Men hvordan...
Jeg vet ikke. Jeg har ikke noe å pakke den inn i.
Ikke jeg heller. Dessverre.
De kan surre den fast med fiskesnøret mitt.
Oppå sykkelen?
- Det er nok ingen god idé. - Nei, det var bare en idé.
- Er det Deres sykkel? - Nei, den tilhører godset.
- Er det første gang De har fri? - Ja.
- De gleder Dem nok til å komme hjem. - Ja.
Det kan jeg tenke meg.
Jeg har en lang vei foran meg.
Ja visst. Ha det bra.
- Ha det. - Hvis De ser faren min i Vasendorf, -
- kan De i hvert fall hilse fra meg.
- Jeg kjenner ikke faren Deres. - Det er sant.
- Jeg lærte å sykle i dag! - Det går ganske bra. Men vær forsiktig.
Den damen i dag, hva var det med henne?
Hvilken dame?
Å ja. Hun er død.
- Hva er det? - Hva da?
- Død? - Hva "død" er?
For et spørsmål. Det er når man ikke lever lenger.
- Når man har sluttet å leve. - Og når slutter man å leve?
Når man er veldig gammel, eller veldig syk.
- Og damen? - Det var en ulykke.
En "ulykke"?
- Det er når man slår seg veldig mye. - Sånn som pappa?
Ja, men mye verre. Så vondt at kroppen ikke tåler det.
- Og så er man død? - Ja.
Men de fleste kommer ikke ut for ulykker.
- De er ikke døde. - Nei, de dør mye senere.
- Når? - Senere. Når de er veldig gamle.
- Må alle dø? - Ja.
- Virkelig alle? - Ja, alle mennesker må dø.
- Men ikke du, Anni? - Jeg også. Alle.
- Men ikke pappa, vel? - Pappa også.
- Jeg også? - Du også. Men det er lenge til.
Det er lenge til for alle oss.
Er det ikke noe man kan gjøre? Må det skje?
Ja, men det er lenge til.
Hva med mamma? Er hun ikke bortreist?
Er hun også død?
Ja. Hun er også død.
Men det er lenge siden.
Klara!
Martin, kommer du?
Klara?
Karli?
- Dere kan komme inn. - Hva ble det?
- Hva tror du, da? - Jeg vet ikke.
En gutt.
Vil du ikke ha noen bror? Godt at din far ikke hørte deg.
Unnskyld.
- De visste jo at arbeidet var farlig. - Hva er det du vil?
Vil du saksøke baronen? Eller slå i hjel forvalteren?
Gå og hugg hodet av ham med ljåen. Mor våkner ikke til live av det.
- Jeg trodde min far var glad i mor. - Hold kjeft!
Etter de to dagene i juli gikk livet igjen sin vante gang.
Folk slet seg ut i innhøstingen.
De fleste barna hjalp til.
Jeg tok imot forvalterens tilbud-
- om å være hans sekretær i den travleste perioden.
Jeg håpet på en sjanse til å treffe igjen den unge piken.
Etter vårt møte i landsbyen fikk jeg henne ikke ut av hodet.
Dessverre var hun sjelden å se utenfor herregården.
Doktoren lå fortsatt på sykehuset.
Anna og Rudolph, de to barna hans, ble tatt hånd om av jordmoren.
Etter at bondens kone ble begravet ned hele bygda son gravfølge, -
- ble begge ulykkene glemt-
- til sommeren gikk mot slutten, og høsttakkefesten samlet hele bygda.
Først med fest og moro og så ned skrekk og forvirring.
Takk til dere alle sammen. Dere har arbeidet hardt.
Himmelen har vært nådig, og låvene er fulle.
Derfor fins det nok av øl, og dere skal slippe å sulte i dag.
Hurra for baronen!
Hurra!
Ærede baron og baronesse.
Kjære festdeltakere.
Ved denne festlige anledning skal vi synge salme 145, vers 15:
"Alles øyne vokter på deg, Herre, og du gir dem føde i rett tid."
I faderens og sønnens og den hellige ånds navn.
Amen.
Kos dere med maten!
Spis og drikk alt dere orker, det har dere fortjent.
De hadde jo lovet oss litt festlig korsang av Deres elever.
De må snakke med presten, baronesse.
Vi driver fortsatt og øver på sangene til konfirmasjonen.
Det er jo ikke før til våren. Høsten har så vidt begynt.
De små sangerne er ikke særlig musikalske av seg, beklager.
Nå, dere to "mammaer"? Vil dere ikke være med på livet?
- Det er deilig her i skyggen. - Han koser seg, sønnen din?
Det kan jeg tenke meg. Hvem ville vel ikke kose seg der?
Georg!
Og hva med deg?
Er det ikke kjedelig å passe andres barn når ungguttene er der borte?
Nei, jeg liker meg sammen med barna.
- Hvor gammel er du? - 17, herr forvalter.
Og du vil ikke heller ha en kjæreste i armene enn baronessens barn?
- La henne være, Georg. - Hva har jeg gjort?
Vil du ikke hente litt mat til oss, Emma?
Hvis De vil passe barna et øyeblikk, kan jeg godt gå.
Han var full, men det var umulig å stoppe ham.
La Frieda være!
Fingrene av fatet!
Noen har hugd i stykker baronens kålhoder!
- Jeg har ikke lært å danse. - Ikke jeg heller.
Det er bare å telle høyt.
En, to, tre.
Er De ikke redd elevene skal le når de ser oss danse, herr lærer?
De kan bare våge! Og ikke si De til meg. Jeg er da ikke så gammel.
En, to tre. En, to, tre.
- Ser du, det kommer seg. - Nå ja.
Ikke se på føttene dine.
- Det var ikke dårlig. - Det er avskyelig.
Det er en gammel skikk. "Hveten er skåret, om lønn må vi be."
"Er lønnen for dårlig, blir kålen hugd ned."
De eter og drikker i hvert fall så det holder.
Kom inn.
Hva vil du?
- Jeg har en bønn, herr far. - Ja?
- Jeg fant den. Den er skadet.
- Ja vel? - Får jeg beholde den?
- Hvordan skal du få til det? - Jeg skal gjøre den frisk.
Men hva når den er frisk igjen?
Da har du blitt glad i den. Kommer du til å slippe den fri da?
- Pipsi bor også i bur. - Jo, men den vokste opp i fangenskap.
Denne er vant til å være fri.
Vil du slippe den fri når den har blitt frisk?
- Har du spurt mamma? - Ja.
- Hva sa hun? - At far skal bestemme.
Ja vel. Sier hun det?
- Og du skal ta deg av den? - Ja.
Det er et stort ansvar, det skjønner du vel?
Da er du både far og mor for den.
Vi får skaffe pasienten din et bur.
Var det deg, eller var det ikke?
- Det var visst noen som så deg. - Hva så?
De kan være glade de har sine egne hoder i behold.
Bare så De vet det, herr far: Jeg er stolt av det!
Sitt ned.
Hva tenkte du? Si det.
Kom igjen, si det.
- Det vet De jo, far. - Moren din?
Du mener at de drepte henne?
Hva tror du? At jeg ikke er mannfolk nok til å ordne opp?
Er det sånn?
Har du tenkt over hva oppførselen din kan bety for familien vår?
Hvis Frieda mister jobben som holder liv i oss hele året?
Hvis vi ikke lenger får arbeide der om sommeren?
Og du vil gifte deg og ta over gården om to år?
Hvordan skal du fø på alle her uten baronens støtte?
Og hvordan vet du at de er skyldige?
- Hvordan vet De at de er uskyldige? - Jeg vet det ikke.
Men jeg vet heller ikke det motsatte.
- Hva mener De med "borte"? - Han er borte. Jeg har lett overalt.
Han kan ikke bare ha forduftet. Når så De ham sist?
- Like før to. - Like før to?
- Vet De hva klokken er nå? - Jeg vet det, herr baron.
- Hva sier min kone til det? - Hun sendte meg hit, helt fra seg.
Det kan jeg tenke meg. De er en idiot, Huber.
Hvorfor er De her, tror De?
For å ta Dem av ett barn! Er det så vanskelig?
- Jeg beklager, herr baron. - Det gir jeg blaffen i.
Hvor så De sønnen min sist?
Her. Han gikk for å leke med de andre barna.
- Hvor da? - Det sa han ikke.
Og min kone merket ingenting?
Hun trakk seg tilbake etter dette med kålhodene. Hun var utilpass.
- Utilpass? - Ja. En fryktelig migrene.
For et galehus!
- Har De sett sønnen min? - Nei.
Spør barna Deres. Sigi har visst stukket av med noen andre unger.
- Hva mener De? - At han er borte, for pokker.
Forvalterens sønner sa at de bare hadde sett Sigi så vidt det var.
Han var blitt med noen andre barn. De hadde ikke festet seg ved det.
Leteaksjonen begynte like over midnatt.
Folk var trøtte og mange var fulle, og de ble delt inn i to grupper.
Den ene gruppen gjennomsøkte samtlige bygninger på godset, -
- den andre tok for seg landskapet rundt.
Klokken halv tre ringte stormklokken på ny og kalte folk tilbake til godset.
Sigi var blitt funnet.
Han var i det gamle sagbruket, ned ansiktet ned og bundet fast.
Buksene var trukket ned, -
- og baken var riset til blods. Han var i sjokk og kunne ikke gå.
Han ble lagt på magen og fraktet hjem på en improvisert båre.
Søndagen etter, da gudstjenesten var over, ba baronen om ordet.
Mange har denne uken blitt avhørt av etterforskere fra byen.
Uten resultater.
Først trodde jeg at de som mishandlet min sønn, -
- var de samme som hadde ødelagt kålhodene.
For å hevne seg.
Hvorfor?
De mener visst at det er min skyld at deres mor døde på sagbruket.
Det er en absurd påstand.
Men det er hva unge Felder-
- oppga som motiv for sin "slåttedåd" da politiet arresterte ham.
Jeg har alltid understøttet Felder og hans familie.
Men takknemlighet er ingen selvfølge. Det kommer an på personligheten.
Ikke stikk av, Felder! Jag skal redde din ære.
Den tapre Max Felder gikk først til sin utkårede for å skryte av dåden.
Så dro feigingen hjem og gjemte seg hos familien.
Han hadde altså ikke tid til å mishandle min sønn.
Jeg vet at gamle Felder heller ville bite av seg tungen-
- enn å lyve for å dekke sin villfarne sønn.
Jeg skal minne dere på noe de fleste her ser ut til å ha glemt.
For snart to måneder siden-
- kom doktoren ut for en rideulykke, og han ligger fortsatt på sykehuset.
Årsaken til ulykken var en vaier som var spent opp for at hesten skulle snuble.
Også den gangen var det ingen som visste noe, så noe eller hørte noe.
Vi vet alle sammen at de som skadet min sønn og doktoren, er her.
Blant oss i dette rommet.
Jeg nekter å la slike forbrytelser gå ustraffet hen.
Jeg håper noe slikt ikke skal hende deres barn.
Derfor ber jeg dere alle:
Hjelp meg å finne den eller de skyldige.
Hvis vi ikke finner ut av sannheten, blir det slutt på bygdefreden.
Baronens tale skremte folk. Han var ikke særlig populær, -
- men han var en autoritet og arbeidsgiver for nesten hele bygda.
Folk respekterte han. Hans uttalelser om bygdefreden var illevarslende.
Forbrytelsene var gåtefulle, -
- og det vekket bøndenes inngrodde mistenksomhet.
Kom inn!
Eva!
- Får jeg komme inn? - For et spørsmål! Stig på.
Hva er det?
Hva er i veien?
- De har kastet meg ut. - Hva skal det bety?
Ingenting. De bare kastet meg ut.
Huslæreren har også fått sparken.
Jeg vet ikke hvor jeg skal gå.
- Det er så skummelt på landeveien. - Ta det helt med ro.
Sett deg her. Ro deg ned og si hva som har skjedd.
Nå? Hva har skjedd?
Baronens sønn er veldig dårlig. Foreldrene er fortvilet og opprørt.
Nå sier de at det er huslærerens og min skyld-
- fordi vi ikke passet godt nok på. Jeg skal jo bare passe tvillingene.
Og jeg har alltid tatt meg godt av dem.
Da vi to danset sammen, hadde baronessen gitt meg lov.
- Jeg har ikke gjort noe galt. - Nei, jeg vet det. Ikke gråt.
Hva skal jeg gjøre nå? Familien min trenger pengene jeg tjener her.
Du finner nok noe annet.
Og du vet jo at baronen er bråsint. Han roer seg nok ned.
Nei, det er slutt, jeg vet det.
Baronessen vil ikke snakke med noen.
Hun skal ta med seg barna og reise. Til byen, eller til sine foreldres gods.
Jeg skal prøve å snakke med henne.
Vi pleide å spille piano sammen, firhendig. Men jeg var ikke så flink.
Nå har hun huslæreren med fløyten. Han har visst studert musikk.
Han spiller ikke så veldig godt, han heller.
Det er sant.
- Hvem gjør noe sånt? - Hva da?
- Å slå et barn slik. - Jeg vet ikke.
Får jeg være her i natt? Ikke send meg vekk, er De snill.
Hvordan kan du tro det?
Jeg venter bare til det blir lyst, her i klasserommet. Og så drar jeg.
Hjemme kommer de ikke til å forstå dette.
De vil tro jeg har gjort noe galt.
- Skal jeg bli med deg? - Hva?
I morgen, etter skolen? Jeg kan skaffe en vogn. Så er jeg tilbake om kvelden.
- Hvorfor skulle De det? - Du skal ikke si De til meg.
Hvorfor skulle du det?
Kom, jeg skal spille litt for deg. Hvis du vil.
God morgen, herr far.
- Jeg er tilbake. De lot meg gå. - Jeg ser det. Hva så?
Kan De ikke tilgi meg, far?
Tilgi hva da? At jeg ikke lenger får arbeid på godset?
At Frieda ble sagt opp i unåde? At dine søsken snart må sulte? Eller hva?
Da skolen var slutt dagen etter, gikk jeg til godset-
- for å spørre hvordan det sto til med Sigi og legge inn et godt ord for Eva.
Jeg fikk høre at fruen og barna hadde reist sin vei den morgenen.
Motvillig lånte forvalteren meg vognen, så jeg fikk kjøre Eva hjem.
På vei ut av bygda traff vi doktoren.
Noen dager etter høsttakkefesten-
- var Rudolph, hans fire år gamle sønn, plutselig forsvunnet.
Etter alt son hadde hendt, ble det naturligvis stort oppstyr.
Til slutt ble gutten funnet på landeveien.
Han var dårlig kledd til reise, og marsjerte bestemt mot byen.
Da han ble spurt hvor han skulle, sa han at han ville besøke sin far.
Han strittet kraftig imot da de ville ta ham med hjem.
Doktoren fikk høre om episoden.
Han skulle uansett utskrives nokså snart, -
- og valgte å reise hjem før tiden.
- Rudi? - Han var her nå nettopp.
- Hvor mye ble det? - 3,50 mark.
Takk.
Hvor er du, Rudi?
God dag, Rudi.
Vil du ikke si god dag til faren din?
Ikke det?
Jeg hørte at du dro for å besøke meg på sykehuset.
Hvorfor låser du deg inne nå?
Greit. Da vil ikke jeg se deg heller.
Da drar jeg min vei igjen. Bare bli her på toalettet, du.
Farvel, Rudi.
Kontoret står klart. Fru Wagner gjorde det i stand i går.
- Hvorfor forteller du meg det? - Jeg vet ikke.
Jeg tenkte kanskje du ville vite det.
Stelte hun godt for dere?
- Hvor gammel er du nå? - 14.
Det er merkelig som du likner på moren din.
Pappa...
Din mor og jeg er svært bekymret for deg.
Tenk deg godt om, sover du dårlig? Er du sliten?
Nei.
Har du problemer på skolen som jeg ikke kjenner til?
Nei, herr far.
Du forstår visst ikke at vi er bekymret.
Jeg skal forklare hvorfor.
Du vet at jeg også er prest i Birkenbrunn.
For noen år siden ville en mor snakke med meg-
- om sin sønn, som var på din alder.
Hun hadde observert de samme symptomene-
- som vi har sett på deg en stund.
Gutten virket plutselig forferdelig sliten.
Han fikk mørke ringer under øynene og virket uglad og deprimert.
Han unngikk å se foreldrene i øynene.
Snart ble han også tatt i store og små løgner.
Slik holdt det på et halvt års tid. Så gikk alt veldig raskt.
Han mistet appetitten.
Han fikk ikke sove, skalv på hendene, og begynte å huske dårlig.
Han fikk en masse små byller, først i ansiktet, og så over hele kroppen.
Til slutt døde han.
Liket jeg fikk se, minnet om en gammel mann.
Forstår du nå hvorfor jeg er bekymret?
Hva tror du forårsaket forandringene som førte til guttens ynkelige død?
Jeg vet ikke.
Jeg tror nok du vet det.
Vil du ikke si det?
Nei?
Da skal jeg fortelle det.
Han hadde sett at noen påførte seg skade på kroppens mest ømfintlige nerver, -
- der Guds lov setter hellige grenser.
Gutten tok etter denne handlingen. Han greide ikke å slutte med det.
Han ødela alle nervene i kroppen og døde til slutt av det.
Jeg vil bare hjelpe deg. Jeg er glad i deg.
Vær ærlig, Martin.
Hvorfor rødmet du da jeg fortalte om den stakkars gutten?
Rødmet? Jeg vet ikke. Jeg syns synd på ham.
Er det alt?
Jeg tror det fins en annen grunn også. Jeg ser det på ansiktet ditt.
Vær ærlig. Martin?
Hvorfor gråter du? Skal jeg spare deg tilståelsen?
Har du gjort det samme som den stakkars gutten?
Ja.
Armen min.
Godt å ha deg hjemme igjen. Det var på tide.
Det får en si, ja.
- Det var vanskelig med barna, uten deg. - Jeg vet det.
Han liker meg ikke.
- Hvem da? - Rudi.
- Han er i en vanskelig alder. - Egentlig ikke.
De er alltid i en vanskelig alder.
Ja.
Du har ikke savnet meg.
Hva skal det bety?
Ingenting. Jeg bare sier det fordi det er sant.
Ingenting er bedre enn litt sunt selvhat.
- Hva? - Ingenting. Glem det.
Vinteren kon tidlig det året.
På reformasjonsdagen, første søndag i november, -
- var landsbyen dekket av snø.
Baronen, som fortsatt var gressenkemann, kom ikke til gudstjenesten.
Landsbyboerne nente det var et uttrykk for hans vrede.
Det var ikke funnet spor som kunne avsløre gjerningsmannen, -
- selv om baronens opprop hadde ført til en flom av mistanker-
- og noen forsøk på angiveri. Men alle viste seg å være uholdbare.
Det er ikke lungebetennelse. Men De må følge godt med.
Hvis temperaturen stiger, må De sende bud på meg.
Gi ham disse dråpene annenhver time.
Og heng våte håndklær over ovnen. Det gjør det lettere å puste.
- God natt. - På gjensyn, herr doktor.
Hvor lenge sto vinduet åpent?
Vanskelig å si. Min kone ammet ham klokken ett.
Hun gikk tilbake omtrent halv tre. Da var det iskaldt på rommet.
Og han skrek ikke?
Nei. Barna var jo der oppe, og de hørte ingenting.
Han har det rimelig bra. Vi må vente. Det ser ikke så verst ut.
Skal det være noe å varme seg på? Eller kanskje De vil spise middag med oss?
Nei takk. Jeg drukner i arbeid. Når man er borte så lenge...
Georg!
- Hvordan går det med armen? - Jo da, det går.
Om to, tre uker er nok alt bra igjen.
- Takk. - Det må være fryktelig.
Man er ganske hjelpeløs når man ikke kan ta i et ordentlig tak.
Quod erat demonstrandum.
- God natt, barn. - God natt, herr doktor.
Hvis det virker som om feberen stiger igjen, må jeg få beskjed.
Bra.
- Hva mener du med "bra"? - Det er da vel bra.
Når gikk du ned til far? På kontoret?
- Hvordan det? - Jeg bare spør.
I midten av desember fikk jeg endelig et brev fra Eva.
Faren hadde funnet arbeid til henne i byen.
Hun skulle begynne etter nyttår.
Etter den natten hun søkte tilflukt på skolen, -
- og vi til den lyse morgen hadde fortalt hverandre våre korte livshistorier, -
- fikk jeg ikke hennes bleke ansikt og den sky, men åpne væremåten-
- ut av tankene mer.
Det var skoleferie helt til andre nyttårsdag, -
- men allerede andre juledag, en kald, men solfylt dag, -
- reiste jeg til Treglitz for å besøke Eva hjemme hos foreldrene.
Hva med Sigi?
Jeg vet ikke. Baronessen har ikke kommet hjem.
Og baronen?
Vi ser ham nesten aldri. Han snakker ikke med noen.
- Det sies at de har reist til Italia. - Til Italia?
Sagbruket skal rives likevel, sier forvalteren, fordi...
- God dag. - God dag, unge mann.
Bare sitt. Vi er ikke så formelle. Kom dere ut.
- Skal det være noe å drikke? - Nei, mange takk.
- Er De sikker? - Nei takk.
Så De er lærer.
Har De egentlig råd til en kone?
Far er skredder, og jeg kan sy. Jeg tjener en del på si.
Det hadde vært smartere å overta Deres fars forretning.
Hvorfor akkurat Eva?
Hun er bare barnet. De kunne vært faren hennes.
- Jeg er 31. - Det går jo til nød.
Far!
Har De spurt om hun vil ha Dem?
Hun er bare barnet og har ikke opplevd stort.
Få høre: Vil du ha ham?
Kom igjen, si noe. Han har reist hit i kulden for din skyld.
La henne være. Klart hun vil. Skjønner du ikke det?
Hvordan da, når hun ikke åpner munnen?
Bare sitt ned.
Kvinnfolk...
Ingen grunn til å ta det alvorlig.
Hør her. Jeg skal ikke snakke rundt grøten.
På den ene siden er jeg glad hvis hun kommer seg ut snart.
De ser jo at vi har mange munner å mette.
På den annen side går det litt for fort for meg. Jeg kjenner Dem ikke.
Jeg har ingenting imot Dem, men jeg må spørre meg for.
Og frisøren i byen har sagt at hun kan hjelpe til der.
Da kommer hun seg ut blant folk, og kan tenke seg om.
Og hvis hun fortsatt er interessert om et år, kan vi snakkes på nytt.
Så kan De også tenke Dem om. Enig?
- Jeg hadde egentlig tenkt... - Ja, jeg vet det.
Men det får bli dette eller ingenting.
- Hvis De insisterer... - Jeg insisterer.
Arbeidet venter, selv om det er helligdag.
Bare bli sittende. Jeg sender inn jenta.
Så kan dere si farvel.
Et år går fort. Verden går ikke under.
De kan jo besøke henne.
- Har din far... - Ja.
Er det greit for deg?
- Er det greit for Dem? - Du skal ikke si De til meg.
Adi, er du våken? Adi!
- Hva er det? - Se!
- Hva er det som skjer? - Se, da! Se hva som skjer!
- Herregud, hva vil du? - Der! Se ut av vinduet!
Det brenner! Borte på godset! Knytt opp!
- Kom igjen, knytt opp! - Jeg vet ikke...
- Knytt opp, sa jeg! - Hva er det? Vær stille.
- Gustl, kom og knytt opp! - Hva skjer?
Knytt opp, idioter! Det brenner!
Brenner det?
- Det brenner! - Ja, det brenner! Knytt opp nå!
- Far sier vi ikke får lov. - Ikke i nødsfall. Noen må si fra!
- Far! Mor! - Ikke skrik, jeg skal gjøre det.
Skal jeg hente mor?
- Hva er det? - Det brenner!
Jeg vet det. Far er alt på vei.
Hva holder dere på med? Gå og legg dere! Det er ingenting.
Det brenner borte på godset. Ikke vær redd.
Legg dere og sov videre.
Gå nå. Dere blir forkjølet.
Hvorfor skriker du sånn? Du har vekket alle sammen.
- Jeg trodde det var farlig. - Jeg måtte knytte opp båndene.
Alt er bra nå. Far skal fortelle dere om brannen i morgen.
Gå til sengs nå. Jeg venter til dere har lagt dere.
Det er kaldt her.
God natt, da.
- Sov godt. - God natt, mamma.
Kan du ikke bare slutte?
Ingen vits i å slite. Ikke se sånn på meg.
Du er flink nok, men jeg får det ikke lenger til med deg.
For å si det rett ut: Jeg blir kvalm.
Kan du gjøre ferdig arbeidet nå? Jeg vil ikke være her hele natten.
- Hva har jeg gjort deg? - Du har ikke gjort meg noen ting.
Du er stygg og ustelt, -
- du har slapp hud og dårlig ånde. Er ikke det nok?
Det trekket må steriliseres.
Ikke sitt her som sorgen selv. Verden går ikke inder.
Ikke for deg, og ikke for meg heller.
Jeg vil ikke mer, det er alt.
Jeg har jo prøvd...
Jeg har prøvd å tenke på andre mens jeg ligger med deg.
En som lukter godt.
Som er ung og trangere. Men det krever for mye av fantasien.
Til slutt er det alltid bare deg, og jeg får lyst til å kaste opp.
Og jeg skjemmes. Hva er da poenget?
- Er du ferdig? - Ja, for lengst.
Du må være veldig ulykkelig for å være så slem.
Herregud, ikke ta den!
Jeg vet jeg ikke er noen skjønnhet.
Den dårlige ånden skyldes magesår, det vet du godt.
Det plaget deg ikke før. Jeg hadde det da din kone ennå levde.
Spar meg for uappetittlige detaljer.
Bare så du vet det: Jeg har alltid syntes det var ekkelt.
Jeg tålte det fordi jeg ville døyve smerten da Julie døde.
Samme med hvem. Det kunne vært en ku.
Det er for langt til horene, og én gang annenhver måned holder ikke for meg, -
- selv om jeg drar på årene. Så slutt å spille martyr og ha deg vekk.
Hvorfor kommer du på dette nå?
Når syns du jeg skulle ha kommet på det?
På sykehuset glemte jeg hvor lei jeg er av deg.
Man blir sentimental når man har smerter.
Kom deg vekk nå. Eier du ikke stolthet?
Det er umulig når man er sammen med deg.
Ja, det er sant.
Er du ikke redd jeg skal gjøre meg noe?
Bare gjør det. Endelig en overraskelse fra deg. Men vær forsiktig!
- Det kan gjøre vondt. - Jeg vet jeg er tåpelig.
- Du ville uansett ikke bry deg. - Tja.
Hvorfor forakter du meg?
Fordi jeg hjalp deg med å oppfostre guttungen?
Fordi jeg holder munn når du beføler datteren din?
Fordi jeg hjelper deg til å lure deg selv?
Fordi jeg hører på når du forteller hvor høyt du elsket Julie, -
- når alle vet at du behandlet henne like dårlig som meg?
Fordi jeg elsker deg selv om jeg vet at du ikke tåler å bli elsket?
Nettopp. Kom deg opp nå, jeg må jobbe.
Du har ikke råd til å kvitte deg med meg.
Hvem skal gjøre drittarbeidet, hjelpe deg med barna og på kontoret?
Du mener det ikke alvorlig. Du vil bare se hvor langt du kan gå:
"Svelger hun den, eller kan jeg tråkke henne enda lenger ned?"
Jeg er også trøtt. Jeg har to tilbakestående barn: Karli og deg.
- Du er mest brysom. - Herregud, kan du ikke bare dø?
Året sluttet ned nydelig vær.
Snøen lyste i solen så man fikk vondt i øynene.
Ingen ante at det skulle bli det siste årsskiftet i fredstid, -
- at det kommende året ville føre med seg store omveltninger.
Større enn noen kunne forestille seg.
Trass i de merkelige hendelsene som hadde rystet bygda, -
- var vi enige om at vår tilværelse var i tråd med Guds vilje og verdt å leve.
...motta Kristi legeme i form av brød og vin.
Jeg håper at tiden frem til konfirmasjonen-
- skal bli en gledelig og berikende tid.
Du, Martin, vil nå bli løst ikke bare fra dette båndet, -
- men også fra de nattlige lenkene-
- som har hjulpet deg å motstå din unge kropps fristelser.
Jeg stoler på dere, kjære barn, og ønsker dere et velsignet og godt nyttår.
Kort tid etter påske, den siste uken i april, -
- kom baronessen hjem ned barna. Hun hadde med seg en ny barnepike.
Mitt hemmelige håp om at Eva likevel skulle få komme tilbake, -
- var dermed knust.
Den nye barnepiken var en middelaldrende italienerinne-
- fra det stedet ved Middelhavet der fruen hadde tilbrakt vinteren.
Sigi!
Hallo, Ferdinand!
Vent! Jeg kommer ned.
Bli her, Sigi. Du kan hilse på guttene senere.
La ham gå, frue. Han er så glad for å være hjemme igjen.
Ja vel, da. Men ikke bli lenge borte.
Marie-Louise?
Marie-Louise! Hvor er du?
Sigi! Skal du ikke komme og hilse på faren din?
Han kommer!
Hysj! Vær stille!
Hysj!
Hva foregår her? Hvorfor er dere her ennå?
Det er konfirmasjonsundervisning nå. Kom dere hjem!
- Hva med å hilse? - Ha det bra, herr lærer.
Ha det bra, herr prest.
Jeg beklager. Det skal ikke gjenta seg.
Farvel.
La oss be.
Fader vår, du som er i himmelen. La ditt navn holdes hellig.
La ditt rike komme. La din vilje skje i himmelen som på jorden.
Gi oss i dag vårt daglige brød.
Forlat oss vår skyld, som vi òg forlater våre skyldnere.
Led oss ikke inn i fristelse, men frels oss fra det onde.
For riket er ditt, og makten og æren i evighet.
Amen.
Sitt ned.
Dette er en trist dag for meg.
Om noen dager skal vi sammen feire konfirmasjonen deres.
I måneder har jeg strevd for å lære dere om Guds ord-
- og i Hans ånd gjøre dere til ansvarlige mennesker.
Og hva er det som møter meg i dag?
En flokk brøleaper, -
- uten disiplin og verdighet, barnslige som sjuåringer.
Men for meg er det som gjør mest vondt å se, -
- det at min egen datter fører an i denne tarvelige farsen.
For et år siden festet jeg et hvitt bånd i håret hennes.
Hvitt er, som dere vet, uskyldens farge.
Dette båndet skulle hjelpe Klara til å unngå synd.
Egoisme. Misunnelse.
Ukyskhet, løgn og latskap.
Da dette året begynte, -
- var jeg så naiv å tro at hun nå var så moden-
- at hun ikke lenger trengte dette båndet.
Jeg trodde hun var ansvarsbevisst, -
- hun som er datter av den åndelige lederen her i...
Anni?
Anni, hvor er du?
Anni?
Rudi? Hva gjør du her? Hvorfor ligger du ikke i sengen din?
Jeg får ikke sove.
- Og så går du omkring midt på natten? - Jeg våknet, og så var du borte.
- Far har stukket hull i ørene på meg. - Gjør det vondt?
- Ja, litt. - Er det derfor du gråter?
Jeg gråter ikke mer.
Man må lide for skjønnheten. Er det ikke det man sier?
Gå og legg deg nå. Anni kommer snart.
Jeg har ikke brukt ørepynt på lenge, så hullene er grodd igjen.
Nå til pinse får jeg øredobbene til mamma.
De som er så fine, vet du.
Noen dager etter at Klara besvimte, et anfall som skremte oss alle-
- og gjorde henne febersyk og matt, -
- snakket jeg ned forvalteren for å få låne en vogn i pinsen.
Etter at jeg fridde, hadde Eva skrevet til meg hver uke.
Det virket som om hun følte seg alene og forlatt i byen.
Og mellom linjene ba hun meg besøke henne fortest mulig.
Jeg ville besøke henne på lørdag og være tilbake søndag-
- for å hjelpe presten ned konfirmasjonsforberedelsene.
Forvalteren var reist til sagbruket, men skulle snart være tilbake.
- God dag, herr lærer. - Hallo, Erna.
- Så søt han er. - Ja.
- Du er visst glad i ham? - Ja, veldig.
- Han var syk i vinter, hørte jeg. - Ja, veldig syk.
Men doktoren helbredet ham. Gudskjelov.
- Kanskje jeg kommer innom i kveld. - Far er sikkert tilbake til kaffen-
- klokken fire.
- Da setter jeg meg og venter igjen. - Skal jeg hente litt kaffe?
- Den er sikkert allerede klar. - Nei. Jeg bare setter meg og venter.
- Herr lærer? - Ja?
- Kan drømmer gå i oppfyllelse? - Det kommer an på.
- På hva da? - Hva det kommer an på?
Hvis du drømmer om å bli skolens beste elev og leser flittig, -
- kan drømmen gå i oppfyllelse.
- Det er ikke det jeg mener. - Hva mener du, da?
Jeg mener når man drømmer noe... Virkelig drømmer, når man sover.
- Kan det gå i oppfyllelse? - Hvordan det, hva har du drømt?
Si det, da. Du har noe på hjertet.
Si det nå.
Jeg drømte at Karli, han rare gutten til jordmoren...
At det skjedde noe helt forferdelig med ham.
Noe helt forferdelig? Hva da?
Jeg vet ikke. Noe sånt som med Sigi den gangen.
Men mye verre.
Og han som er så snill. Han gjør ingen noe vondt.
Ta det med ro.
Det var bare en drøm. Ikke ta det så alvorlig.
Drømmer går ikke i oppfyllelse. Særlig ikke slike.
- Men det hender jeg drømmer sant. - Hva mener du?
I vinter, dagen før Gustl ble syk, -
- drømte jeg at broren min åpnet vinduet sånn at han skulle dø.
Og dagen etter sto vinduet åpent, og han ble kald og holdt på å dø.
Hva er det du finner på? For noe tull!
Vi hadde avtalt å møtes på stasjonen, -
- for Eva ville ikke at folk skulle se oss sammen.
Hun bodde hos noen slektninger, som jevnlig avla rapport-
- til foreldrene om hvordan hun skikket seg.
Hun var tynnere enn før, og enda penere.
Igjen var jeg henrykt over blandingen av sjenerthet-
- og nesten barnlig åpenhet.
- Så det er ikke så ille, da? - Nei. Men å feie hår hele dagen...
Det var morsommere med tvillingene. Men det er helt fint. Jeg kan ikke klage.
- Nei? - Nei. Virkelig ikke.
Og det er ingenting du savner bortsett fra tvillingene?
Du, da!
Hvordan er barnepiken? Snakker hun bare italiensk?
Forvalteren sier så.
- Hvor skal vi? - Det er et vakkert tjern her i skogen.
Vi kan ha piknik der. Jeg har tatt med mat.
- Det vil jeg ikke. - Hvorfor ikke?
- Hva er det? - Ingenting.
Vær så snill.
Jeg hadde ikke noe uhederlig i tankene.
Jeg ville bare glede deg.
Vær så snill.
Tror du jeg vil bringe skam over min forlovede?
Greit. Jeg skal snu.
Takk.
Ta og drikk.
Dette er det nye testaments blod, som er utgytt for deg-
- til syndenes forlatelse.
Her er han!
Unna vei!
For jeg, Herren din Gud, er en nidkjær Gud.
Jeg lar straffen for fedrenes synd komme over barn-
- i tredje og fjerde ledd.
Etter den meningsløse mishandlingen av den tilbakestående gutten-
- ble baronen til slutt overbevist om at man måtte-
- be politiet om profesjonell hjelp.
Få dager senere kon det to sivilkledde etterforskere til bygda.
De inspiserte først åstedene, -
- og spurte så om folk hadde lagt merke til noe mistenkelig.
Da jeg fikk høre at Karli var blitt mishandlet, -
- tenkte jeg ikke straks på det Erna hadde sagt.
Da jeg kom på det, nølte jeg med å si fra til politiet.
Det absurde sammentreffet kunne sette familiens
- anseelse og indre fred på spill.
Men da jeg fikk vite at Karli kunne miste synet, -
- sendte jeg bud på forvalterens datter-
- så hun skulle fortelle etterforskerne om drømmen.
- Vi er ikke så dumme som du tror. - Men jeg drømte det jo.
Hør godt etter nå. Du skal få en siste sjanse:
Si hvem som fortalte deg at de skulle mishandle gutten, -
- så skal ikke vi si hvem vi har det fra. Er du med?
- Hun har visst drømt sant før. - Å ja?
- Hva da, om jeg tør spørre? - Noe som skjedde i familien hennes.
Ja visst. Noe i familien. Og De har sjekket sannhetsgehalten?
Nei.
Nå vel. Kan godt være.
Kanskje hun virkelig er sanndrømt, og vi skjønner ikke hvor heldige vi er.
Ikke grin!
Krokodilletårer virker ikke på meg.
Det fins andre metoder for å få deg til å snakke.
Jeg tror ikke på hekser og trollmenn, -
- og slett ikke på at en jentunge som deg, har overnaturlige syner.
Spytt ut sannheten nå, ellers blir du aldri kvitt meg. Er det klart?
Nå går vi til foreldrene dine, så får vi se hva de syns om din versjon.
- Bli med, er De snill. - Selvfølgelig.
Hei sann! Hvem har vi her, da?
- God dag. God dag, herr lærer. - God dag.
- Hvorfor lytter dere ved døren? - Vi så at læreren hadde besøk.
Vi ville ikke forstyrre. Vi ventet på å få snakke med ham.
- Hva vil dere? - Vi ville spørre om Karli.
Hva da?
Vi hørte at det står dårlig til. Vi tenkte kanskje vi kunne hjelpe.
Det går så fint.
Det gjør vondt, jeg vet det.
Du må være tålmodig.
Du blir helt fin igjen.
Jeg må gå nå, Karli.
Ikke vær bekymret. Jeg kommer tilbake i morgen.
Det går bra, Karli. Ikke vær redd. Doktoren kommer tilbake.
Kom inn!
Ja?
Hva er det?
For Pipsi. Fordi far er så lei seg.
Takk.
Vær så god, herr far.
- Gi meg fløyten! - Unnskyld?
- Hvilken fløyte? - Hit med den!
Hvilken fløyte?
- Hit med den, ellers dreper jeg deg. - Men jeg har ingen fløyte!
Din drittsekk!
For Guds skyld, Georg. Hva går det av deg?
Hva har han gjort?
For siste gang: Hit med den!
- Jeg vet ikke hva De mener, far. - Hva er det som skjer?
Hva snakker du om?
- Det vet du utmerket godt! - Men når han sier det, Georg!
Hva er det?
Georg. Vent!
Hva har gutten gjort? Ro deg ned, vær så snill!
Ikke bland deg inn. Jeg må snakke med baronen.
Georg!
Georg, slutt! Du slår ham i hjel!
Med bjørkene i Retenow blir det 6000 kubikkmeter.
Da kan de være ferdig om tre uker.
Forrige uke fikk vi 80 nye polakker. De skal sove i annekset.
Vi hadde ikke nok halmsekker.
Det tar tid. De har med seg en mengde barn.
- Men hvis vi... - Jeg kommer ikke til å bli her.
- Hva sier du? - Jeg kommer ikke til å bli her.
- Hva skal det bety? - Jeg reiser min vei med barna.
- Hva mener du? - Det kan da ikke være så vanskelig.
- Hvordan tenkte du å gjøre det? - Jeg vet ikke ennå.
- Vi reiser i alle fall. - "Vi"?
Ja.
- Det var alt, takk. - God natt, fru baronesse. Herr baron.
Jeg kom tilbake for å være fair.
Jeg ville gi oss en sjanse.
- Du ville gi meg en sjanse? - Ja.
Utmerket! Og nå har jeg visst forspilt den?
Tror du dette bidrar til å løse problemene?
- Hva da? - Din sarkasme.
Hvilket problem er det vi skal løse?
Du blir her!
Du går ikke ut av dette rommet før jeg sier fra.
Greit.
Jeg ville spare deg for dette, men du tvinger meg.
Mens vi var på besøk hos onkel Eduardo, forelsket jeg meg.
I en mann fra Lombardia.
Han er bankmann og hjalp onkel med noen pengesaker.
Han gjorde ivrig kur til meg, og tok seg rørende av barna.
At Sigi har blomstret opp er i stor grad hans fortjeneste.
Likevel reiste vi tilbake hit.
Fordi jeg følte en viss forpliktelse overfor deg.
Men jeg orker ikke være her. Ikke så mye for min skyld, -
- skjønt livet med deg er neppe hva en kvinne i min alder forventer.
Jeg reiser fordi jeg ikke vil at barna skal vokse opp i et miljø-
- dominert av ondskap, misunnelse, -
- dumskap og brutalitet.
Historien med Sigis fløyte var dråpen.
Jeg har fått nok av mishandling, trusler og syke hevnaksjoner.
Lå du med ham?
Du skjønner ingenting.
Lå du med ham?
Nei. Jeg lå ikke med ham.
Du lyver, ikke sant.
Ja?
God kveld. God kveld, baronesse.
- Kunne jeg få et ord? - Kan det ikke vente til i morgen?
Det er viktig, ellers hadde jeg ikke forstyrret så sent.
Hva er det?
De har skutt den østerrikske tronarvingen. I Sarajevo.
Nyheten spredte seg i bygda som ild i tørt gress.
Hvilke konsekvenser ville det få?
Den første som sa "krig", ble møtt med kraftige protester.
Men straks ordet var blitt sagt la det beslag på alle våre tanker.
Jeg ville snarest komne meg til byen for å snakke med Eva-
- om hva vi skulle gjøre hvis det ble krig.
Kanskje vi nå fikk lov til å gifte oss tidligere likevel?
Jeg ba baronessen låne meg sykkelen som Eva en gang hadde lånt.
Jeg ville besøke henne i helgen.
Da jeg skulle hente sykkelen på fredag, -
- ble jeg vitne til et underlig ordskifte.
- God dag, fru Wagner. Hva er det? - Kan De låne meg sykkelen Deres?
- Den er ikke min. - Får jeg låne den likevel?
Jeg lånte den nettopp selv. Jeg skal besøke min forlovede.
- Vær så snill! - Hvor skal De?
Jeg må til byen. Den stabeisen av en forvalter nekter å låne meg vognen.
- La meg få den, vær så snill. - Hvorfor det? Hva skjer?
Jeg må snakke med politiet. Jeg vet hvem som er den skyldige.
- Hvem da? - Lån meg sykkelen!
Kan De ikke si det?
Jeg snakker bare med politiet. Jeg har fått nok.
- Kan ikke doktoren låne Dem hesten? - Jeg kan ikke ri.
Vær så snill! Tro på meg!
Sønnen min har fortalt meg hvem som mishandlet ham.
Han kan miste synet. La meg få sykkelen!
Takk.
Jeg angret straks.
Men jeg var rystet over tilstanden til den ellers så sindige kvinnen.
Hva hadde hun fått høre som hun ikke våget å si?
Jeg bestemte meg for å undersøke saken.
- God dag, herr lærer. - God dag, Klara.
- Hva gjør dere her? - Vi ville se hvordan det går med Karli.
- Dere ser jo at huset er stengt. - Ja, vi var bekymret.
Vi så fru Wagner sykle sin vei.
Da lurte vi på om det har skjedd noe med Karli.
Gå hjem. Dere har ingenting her å bestille.
- Kom dere hjem. - Farvel, herr lærer.
Jeg stusset over at jordmoren hadde lukket lemmene.
Ingen i bygda låste døren. Hvorfor hadde hun stengt sønnen inne?
Karli, hører du meg?
Jeg kom til å huske Ernas drøm.
Kanskje hun ikke hadde drømt, men visst at Karli skulle mishandles.
Hvor hadde hun hørt det? Hvem var det hun nektet å angi?
Det var rart at barna skulle være så opptatt av Karli.
Ettersom han var handikappet, -
- pleide de å overse han, eller de behandlet ham med forakt.
Når moren ikke kunne passe han, -
- Iot hun ham være hos meg eller hos doktoren.
Jeg hadde ikke sett ham siden den natten han ble mishandlet.
Jeg var bekymret og ville høre ned doktoren.
STENGT INNTIL VIDERE
- Var ikke datteren hans på skolen? - Jo da.
Sa hun ingenting?
Jeg har en bønn. Kunne jeg få snakke med Klara og Martin?
Vil De ikke vente på mannen min? Han er i kirken. Gudstjenesten er snart slutt.
Men bare kom inn.
Sitt ned. Jeg skal hente barna.
God kveld, herr lærer.
- Vil De ikke sitte? - Jo, gjerne det.
Skal det være noe å drikke?
- En kaffe, som til pianotimene? - Jo takk. Det var snilt.
Jeg er straks tilbake.
Visste dere at doktoren skulle reise fra Eichwald?
- Men du virker ikke særlig overrasket. - Mor sa det da hun hentet oss.
- Sa ikke Anna noe om det? - Nei.
Ikke ett ord? Det er rart ikke å si fra når man reiser bort.
- Anna sier ikke så mye. - Men dette er da noe ganske annet.
Jeg tror dere tier om noe.
- Hva da? - Det syns jeg dere skal fortelle meg.
Da dere så etter Karli i stad, hva var det egentlig dere ville?
- Vi var bekymret. Han er syk. - Jeg spurte Martin.
Ja. Han er dårlig.
Og siden moren dro sin vei, ville vi se etter ham.
Har dere noensinne lurt på hvem som mishandlet Karli?
Og Sigi?
Og hvem som spente opp vaieren på tunet til doktoren?
Eller hvem som tente på låven? Ikke det?
- Vi har selvsagt lurt på det. - Og så?
Vi har snakket med far om det. Han sier at det er en som er syk.
Sigi var sammen med dere på festen. Også Karli var alltid med dere.
- Jeg skjønner ikke. - Ikke det?
Hva galt har de gjort?
- Hvem da? - Sigi og Karli.
- Hvordan det? - De ble tydeligvis straffet.
- Hvorfor? - Jeg vet ikke.
Erna visste at Karli skulle straffes. Hvordan?
Jeg vet ikke. Hvorfor spør De oss om dette?
Du er en smart jente, Klara. Ikke gjør deg dummere enn du er.
Jeg skjønner ikke, herr lærer. De burde snakke med far om dette, -
- eller med min mor. Skal jeg hente dem?
- Martin, henter du dem? - Bli her, Martin.
Jeg skal snakke med dem senere. Nå snakker jeg med dere.
Jeg vil høre sannheten.
Hvor var dere da Karli ble funnet? Etter konfirmasjonen, mener jeg.
Snart blir det kaffe.
Er det noen hjelp i barna?
- Nei, dessverre. De vet ingenting. - Datteren hans sa ingenting på skolen?
Nei. Beklager bryet.
Bare bli her. Min mann kommer snart, og kaffen er nesten klar.
Det er svært snilt av Dem, men jeg er så bekymret for jordmorens sønn.
- Sa hun ikke når hun kommer hjem? - Jeg spurte ikke.
Jeg ble simpelthen overrumplet. Hun var helt ute av seg.
Vent, der kommer min mann.
- God aften. - God aften.
- Læreren har ventet på deg. - Ja?
Kan jeg få et ord med Dem?
Vi går til kontoret mitt. Der får vi være i fred.
Hva er det?
Jeg snakket med jordmoren i dag.
Hun vet visst hvem som mishandlet sønnen hennes.
Hun vil ikke si det til andre enn politiet, og dro til byen.
Ja vel?
Hun lot gutten være igjen alene og låste huset.
Låste hun?
Jeg gikk til doktoren for å spørre om han skulle passe gutten, -
- men der hang det en lapp om at kontoret var stengt.
Doktoren og barna er helt borte.
- Hva skal det bety? - Jeg vet ikke.
Jeg tenkte De kunne vite noe. Derfor kom jeg hit.
Jeg aner ikke. Vil De ikke sette Dem?
- Var ikke datteren hans på skolen? - Jo da, men hun sa ingenting.
Jeg har spurt Klara og Martin. De vet heller ingenting.
- Hvorfor skulle de det? - Jeg vet ikke.
Da jeg gikk forbi jordmorens hus, var de der sammen med noen andre.
- Hva gjorde de der? - De så etter gutten.
- Hvorfor det? - De ville hjelpe ham.
- Ja vel? - Jeg vet ikke helt hva jeg skal si.
- Jeg tror det er noe de tier om. - Hva?
Jeg vet ikke.
Da doktoren hadde denne ulykken, i fjor, -
- sto barna plutselig på tunet. De sa de ville hjelpe Anna.
- Og så? - Ingenting. Jeg hadde glemt det.
- Jeg kom på det i dag. - Jeg forstår ikke.
Da baronens sønn ble funnet... Han ble sett sammen med barna like før.
Hva vil De fram til?
Forvalterens datter forutsa noen dager før at Karli skulle få juling.
Hun skal visst ha drømt det. Politiet tror hun lyver.
Hvordan visste hun det? Hvem hadde sagt det?
Deres elever, deriblant mine barn, er altså de skyldige, ifølge Dem?
Skjønner De hva De sier? Vet De egentlig...
Jeg regner med at jeg er den første som hører disse uhyrlige beskyldningene?
Hvis De skulle våge å plage andre med dette...
Hvis De offentlig beskylder hederlige familier og deres barn-
- på dette nedrige viset...
Vær da sikker på at jeg skal sørge for-
- å få Dem satt i fengsel.
Jeg har opplevd litt av hvert i min tid som prest, -
- men aldri har jeg hørt noe så motbydelig.
Det er tydelig at De ikke har barn selv.
Da kunne De ikke gjort noe slikt.
De er syk i hodet.
Hvordan kunne myndighetene slippe Dem løs på uskyldige barn?
Jeg skal snakke med rette instans. Kom Dem nå ut av mitt hus.
Jeg vil aldri mer se Dem her.
Jordmoren kom ikke tilbake.
Jeg ventet ett og et halvt døgn.
Så gikk jeg til godset for å snakke med baronen.
Han sendte meg til forvalteren og ba oss åpne huset-
- for å se til den tilbakestående gutten.
Jeg ser oppe.
Jeg hadde aldri før vært i huset til jordmoren, -
- og syntes det var ubehagelig å ta meg inn i et fremmed hjem.
Det var rart, men mens vi lette og ropte på Karli, -
- skjønte jeg allerede at det var forgjeves.
Alle som visste hvor glad jordmoren var i sin sønn, -
- skjønte at hun aldri ville ha reist fra Karli når han var skadet.
I ukene som fulgte, begynte det å koke på ryktebørsen.
Noen hevdet at doktoren var Karlis far.
Han og jordmoren hadde forsøkt å abortere fosteret-
- for å unngå at forholdet deres skulle bli kjent.
Slik gikk det til at gutten ble tilbakestående.
Noen påsto sågar at doktorens kone ikke hadde dødd en naturlig død, -
- og at de to hadde henne på samvittigheten.
Med ett virket det ikke umulig at de to potensielle morderne-
- også hadde begått de andre forbrytelsene.
Legen ville kanskje spare de to barna og seg selv-
- for å bli avslørt i offentligheten og hadde derfor rømt sin vei.
28. juli erklærte Østerrike krig mot Serbia.
Lørdag 1. august erklærte Tyskland krig mot Russland, -
- og mandagen etter mot Frankrike.
Hele bygda kom til den høytidelige gudstjenesten neste søndag.
Atmosfæren var preget av oppbrudd og forventning.
Alt ville bli annerledes.
I påvente av krigen hadde Evas far hentet datteren hjem-
- og gitt etter for hennes bønner om å reise til Eichwald-
- for å se hvor hans fremtidige svigersønn bodde og arbeidet.
Utsiktene til at den elskede piken snart skulle bli min kone, -
- gjorde denne dagen til festdag også for meg.
Presten nevnte aldri mer vår samtale.
Han gjorde visst aldri alvor av truslene om å sverte meg.
Jeg ble innkalt tidlig i 1917. Da krigen var over, var min far død.
Jeg solgte huset i Vasendorf-
- og investerte pengene i et skredderverksted i byen.
Jeg så aldri mer noen fra landsbyen.