Svensk text: Simontax www.sweSUB.nu
DET VITA BANDET En tysk barnberättelse
Jag vet inte om den historia jag vill berätta är helt sann.
En del är bara hörsägen. Efter så många år är mycket av det fortfarande dunkelt-
och många frågor förblir obesvarade.
Men jag tror jag måste berätta om de underliga saker som hände i vår by.
De kanske kan klarlägga en del av vad som hände i det här landet.
Jag tror allt började med doktorns ridolycka.
Efter sin dressyrövning på baronens egendom var han på väg hem-
- för att se om några patienter kommit.
När han red in i trädgården, snavade hästen på en tråd spänd mellan två träd.
Hans dotter såg olyckan från ett, fönster, berättade för grannen-
- som informerade godsförvaltaren, så att den plågade doktorn-
- kunde föras till ortens sjukhus över 3 mil bort.
Grannen, en ogift kvinna på c:a 40, var byns barnmorska.
Sedan doktorns fru dött i barnsäng-
- hade hon blivit oumbärlig som hushållerska och mottagningssköterska.
När hon sett till doktorns båda barn, gick hon för att hämta sin son Karl.
- Har ni sett Anni? - Säger man inte god dag?
- God dag, fru Wagner. Förlåt honom. - Hej, Klara.
Vi var så oroliga att Martin glömde sig.
- Det gör inget. - Hur mår doktorn?
- Inte så bra. - Måste han stanna på sjukhuset?
- Jag vet inte. - Vi går och hjälper Anna.
Tyckte du om kören? Visa mig hur bra du sjöng.
Adjö, magistern.
Sist är ett ruttet ägg!
Om jag minns riktigt, tyckte jag det var konstigt att barnen kring Klara-
-i stället för att skingras efter skolan till sina hem-
- sprang tillsammans till änden av byn.
Jag kan klippa ut några djur åt dig, som förra veckan.
Skulle det vara roligt?
Vi kan måla dem tillsammans.
Eller klippa ut dem från det vackra guldpapperet från i påskas?
Seså...
- Vi gör i ordning nåt att äta. - Tänk om han aldrig kommer tillbaka.
Vadå? Seså!
Var inte dum! Det kommer att läka, precis som influensan.
Minns du förra vintern?
Du var ju mycket sjuk.
Och då...
- Hej, Anni! - Hur är det? Kan vi hjälpa dig?
- Hur kom tråden dit? Sa doktorn det? - Han kunde inte tala.
Nyckelbenet var intryckt i halsen. Jag frågade dottern. Hon har ingen aning.
Han rider här dagligen.
- Tittade ni på tråden? - Visst, tunn men stark. Nästan osynlig.
Förlåt, men ni spelar för bra för mig.
Ursäkta er inte, koncentrera er i stället.
Ni spelar för fort. Jag är inte Fredrik den store.
Hur skulle han kunnat spela Schubert? Vi gör variationen igen.
ÄIskling, om du gillar musiken kan du vända blad.
Gå till ditt rum om du har tråkigt. Eller var utom synhåll.
Jag blir nervös om du strosar omkring.
- Vad är klockan? Var är flickan? - Med tvillingarna, antar jag.
- Klockan är tjugo i nio. - Läggdags för länge sen!
- Har han gjort sina läxor? - Naturligtvis, frun.
- Vill du vända blad eller inte? - Ja.
Kom hit då! Vi går tillbaka till temat.
Öva på variationerna. Annars blir det inte roligt.
- Jag ska göra mitt bästa, baronessan. - Från takt 9.
Förlåt oss, far.
Förlåt oss.
I kväll har ingen ätit här.
När kvällen kom, och ni inte återvänt sökte er mor igenom byn i tårar.
Skulle vi ha njutit av maten om vi hyst fruktan för er?
Kan vi njuta av maten nu efter era lögnaktiga ursäkter?
Jag vet inte vad som är värst: er frånvaro eller att ni kom tillbaka.
I kväll går vi alla till sängs hungriga.
Ni håller nog med om att jag inte kan låta er förseelse gå ostraffad-
- om vi ska leva samman i ömsesidig respekt.
Så i morgon kväll vid den här tiden ska jag ge er båda tio slag med käppen-
-inför era syskon.
Till dess kan ni begrunda ert brott.
- Är vi överens? - Ja, far.
Då så. Gå nu till sängs allihop.
Rör mig inte!
Er mor och jag kommer att sova illa.
Jag måste slå er och det kommer att smärta oss mer än er.
Lämna oss i fred och gå till sängs!
När ni var små knöt er mor ibland ett band i håret eller runt armen på er.
Dess vita färg skulle påminna er om oskuld och renhet.
Jag trodde att ni nu var uppfostrade nog att klara er utan såna påminnelser.
Jag hade fel.
I morgon, när ert straff har renat er, ska er mor knyta ett band på er igen-
- och ni får ha det tills vi kan lita på er igen.
Var är tråden nu?
- Vem tog bort den? - Jag vet inte.
Var du inte här?
- Var du i stan med din far? - Nej.
- Då var du här. - Jag var i skolan.
- Var tråden kvar när du gick? - Jag såg inte efter.
- När kom ni tillbaka. - Runt tolv.
Jag gjorde lunch till doktorn och barnen. Jag har varit där sen frun dog.
- Sen när? - Sen Rudolf föddes för fem år sen.
Jag är barnmorskan. Vi arbetar ihop.
- Men ni såg nåt? - Nej.
- Hur länge var tråden där? - Jag såg den aldrig.
Ingen såg den! Den lindade sig runt två träd och försvann av sig självt!
Var det så?
Vad är det?
Ursäkta mig.
Dagen efter doktorns olycka medförde ingen lösning på skuldfrågan.
Så hände något långt mer tragiskt, som fick folk att glömma den förra olyckan.
Hustrun till en arrendator dog i en arbetsolycka.
Kvinnan hade skadat armen och befriades av förvaltaren från att delta i skörden-
- och fick en lättare syssla vid sågverket.
Stanna utanför! Jag är inte klar.
Ut härifrån!
Samma dag hade jag ett sällsamt möte.
Vädret var varmt och vackert, så jag tänkte förbättra min torftiga meny-
- med forell, som det är gott om i bäcken. Baronen låter mig fiska där.
Martin!
Martin, var försiktig!
Är du galen? Vill du bryta nacken?
- God dag, magistern. - Vad är det? Har du blivit galen?
Vet du hur högt det är?
- Hörde du mig inte ropa till dig? - Jo, det gjorde jag.
Och?
Såg du mig och ville imponera på mig?
- Så varför... - Jag gav Gud en chans att döda mig.
Det hände inte. Så han är nöjd med mig.
- Vad är det du säger? - Han vill inte att jag ska dö.
- Vem vill inte att du ska dö? - Gud.
Varför skulle Gud vilja att du dog?
Lova att du inte gör om det!
Se på mig!
Lova!
- Du litar inte på mig, va? - Jodå, magistern.
Då så. Gå hem. Efter pianolektionen i morgon ska jag prata med din far.
Nej, var snäll och säg inte till honom!
Där är det.
Försiktigt, den är genomrutten.
- Vem skickade upp henne hit? - Ingen aning.
Vi måste samla ihop ändstumpar. Hon föll igenom.
- Såg du det? - Inte riktigt.
Du vet hur det går till. Förmannen skickar svaga skördearbetare hit upp.
Vem utsåg henne?
På hemväg, efter mitt möte med Martin, var första gången jag mötte Eva.
God dag! Ursäkta mig!
Ursäkta jag tilltalar er. Men är ni inte den nya barnsköterskan på herrgården?
Hurså?
- Det sägs att ni är från Treglitz. - Vem säger det?
Byborna.
- Så? - Det var inget...
Jag vet inte... Jag är skolläraren här.
Jag tänkte bara...
När jag såg er tänkte jag...
- Jag är skräddarson från Vasendorf. - Jag vet. Baronessan berättade det.
- Vadå? - Att läraren är från min grannby.
Jag förstår... Jag trodde.
- Det ser ut som om ni ska dit... - Vart?
- Tillbaka hem. Till Treglitz. - Och?
- Ska ni dit? - Ja, det ska jag.
Jag tänkte... eftersom ni ska förbi vår by, så kunde ni-
- hälsa på min far och ge honom en fisk?
- Hursa? - Det skulle han tycka mycket om.
Särskilt till helgen.
- Hur...? - Jag vet inte.
Jag har tyvärr inget att slå om den...
Inte jag heller. Tyvärr.
- Vi kan binda fast dem med rev. - Direkt på cykeln?
- Det var ingen bra idé. - Just det, det var bara en idé.
Ja.
- Är det er cykel? - Nej, herrgårdens.
- Är det här er första lediga dag? - Ja.
- Ni måste vara glad åt att åka hem. - Ja.
Det kan jag förstå.
Alltså... jag har lång väg kvar.
- Ja... adjö. - Adjö.
Om ni träffar min far i Vasendorf, så hälsa från mig.
- Jag känner inte er far. - Det är sant.
- Det är första gången jag cyklar! - Det går bra! Men var försiktig!
Vad var det för fel på kvinnan idag?
Vilken kvinna?
Jaså, hon var död.
- Vad är det? - Vadå?
Död.
Vad "död" är? Vilken fråga!
Det är när nån inte lever längre. När man har slutat leva.
- När slutar man leva? - När man är mycket gammal, eller sjuk.
- Och kvinnan? - Hon råkade ut för en olycka.
- En "olycka"? - Ja. När man blir illa skadad.
- Som pappa? - Ja, fast mycket värre än så.
Så svårt att kroppen inte klarar av det.
- Och då är man död? - Ja.
Men de flesta är inte med om nån olycka.
- Så de dör inte. - Nej, de dör mycket senare.
- När? - Ja... när de är riktigt gamla.
- Dör alla? - Ja.
- Alla, på riktigt? - Ja, alla måste dö.
- Men inte du, Anni? - Jo, jag också. Alla.
- Men inte pappa? - Pappa också.
- Jag också? - Du också, men inte på mycket länge.
Vi alla, men inte på mycket länge.
Kan man kämpa emot? Måste det hända?
Ja, men först efter lång tid.
Och mamma?
Hon gav sig inte ut på en resa?
Är hon också död?
Ja. Hon är också död.
Men det var länge sen.
Klara!
Martin, kommer du?
Karli?
- Ni kan komma in. - Vad är det?
Vad tror du? Det är en pojke.
Vadå? Vill du inte ha en bror? Tur att din far inte hörde dig.
Förlåt.
- De visste det var farligt för henne. - Vad vill du?
Vill du stämma baronen? Eller mörda förvaltaren?
Gå och skär av hans huvud med lien! Det ger inte din mor livet tillbaka.
- Far, du älskade vår mor. - Håll käften!
Efter de där två dagarna i juli gick livet i byn tillbaka till det normala.
Arbetet med skörden tröttade ut alla.
De flesta barnen hjälpte sina föräldrar.
Jag antog förvaltarens erbjudande om att bli hans sekreterare under skörden-
- för jag hoppades att jag då skulle få träffa den unga flickan igen.
Jag kunde inte få henne ur tankarna efter vårt möte.
Men hon kom sällan ut ur herrgårdsbyggnaden.
Doktorn var fortfarande på sjukhuset.
Anna och Rudolf, hans båda barn sköttes under tiden av barnmorskan.
Efter bondhustruns begravning, som bevistades av hela byn-
- glömdes båda olyckorna bort.
Fram till slutet av sommaren, när skördefesten förenade hela byn-
- först i glädje, sedan i skräck och förvirring.
Stort tack till er alla. Ni har arbetat väl.
Vädret var nådigt och ladorna är fyllda
Så ölet kan flöda, och ni kommer inte att svälta idag.
Länge leve baronen! Han leve!
Högt ärade baron och baronessa, kära festdeltagare.
Låt oss vid detta festliga tillfälle lyssna till psalm 145, vers 15:
"Allas ögon riktas emot dig, Herre; och du ger dem mat i rättan tid... "
I Faderns, Sonens och den Helige Andes namn.
Amen.
Smaklig måItid. Ät och drick så ni blir mätta! Det har ni förtjänat!
Ni lovade oss en psalm med barnen.
- Fråga pastorn, baronessan. - Vi övar ännu till konfirmationen.
Det är på våren! Nu är det höst.
Våra små sångare är inte alla så musikaliska. Ursäkta!
Ni båda "mödrar"?
- Deltar ni inte i festen? - Det är så skönt här i skuggan.
- Vår son verkar gilla det! - Ja.
Det kan jag tänka mig. Vem skulle inte tycka om det.
Du då? Är du inte trött på att passa andras barn-
- när alla unga pojkar är därborta?
Nej, herrn. Jag tycker om att vara med barnen.
- Hur gammal är du förresten? - 17, herrn.
17!
Skulle du inte hellre hålla om en friare än baronessans barn?
- Låt henne vara i fred, Georg! - Vad har jag gjort?
Vill du hämta nåt att äta åt oss, Emma?
Om ni passar barnen en stund kan jag gå.
Han var full men de fick honom inte att sluta.
Låt Frieda vara!
Lägg av!
- ... Jag är tuppen på tornet... - Nån har skurit av baronens kåI.
- Va? - Nån har skurit av baronens kåI!
- Jag lärde mig aldrig. - Inte jag heller.
Du måste räkna högt. Ett, två, tre.
- Era elever skrattar när de ser oss! - Bäst att de låter bli!
Och sluta vara så formell. Är jag så gammal?
- Det tar sig! - Ja...
Titta inte på dina fötter!
Rejält arbete, va?
- Avskyvärt! - En sedvänja: "Efter skörd betala alla.
"Får vi ej vårt lönekrav, då blir kålen för skuren av. "
Men de har väl smaskat i sig nog!
Kom in.
- Vad vill du? - En tjänst, far.
Ja?
- Ja? - Jag hittade den. Den är skadad.
- Och? - Får jag behålla den?
- Vad ska du göra med den? - Vi gör den frisk.
Och när den är frisk?
Blir du inte fäst vid den?
Kommer du att låta den flyga?
- Piepsi bor fortfarande i en bur. - Ja, men han växte upp i fångenskap.
Den här är van vid frihet. Släpper du den fri när den är frisk?
- Har du frågat din mor? - Ja.
- Vad sa hon? - Att ni skulle bestämma, far.
- Verkligen? - Det sa hon.
- Du kommer säkert att ta hand om den? - Ja.
Du inser att det blir ett tungt ansvar.
Du blir dess far och mor.
Vi måste hitta en bur åt din patient.
Gjorde du det eller inte?
- Verkar som om nån såg dig. - Än sen då?
De har tur som fått behålla huvena! Jag är stolt över det, far.
Sitt ner!
Vad tänkte du göra?
Tala om.
Sätt igång. Tala om.
- Ni vet varför, far. - På grund av din mor?
Tror du de var orsaken till hennes död? Vad tror du?
Att jag inte är karl nog att avgöra det?
Vet du vad din handling kan innebära för oss?
Om Frieda förlorar arbetet, som håller oss över vattenytan ett helt år?
Om vi inte kan arbeta här på sommaren?
Vill du gifta dig och sköta gården om två år?
Ska du försörja alla utan hjälp från godset?
Hur vet du att de är ansvariga?
Hur vet ni att de inte är ansvariga?
Jag vet inte. Men jag vet heller inte motsatsen.
- Vad menar ni med "inte där"? - Han är borta. Jag har sökt överallt.
Han är inte borta. När såg ni honom senast?
- Omkring kl. 2. - Omkring 2?
- Vet ni vad klockan är? - Jag vet, baron.
- Vad säger min fru? - Hon skickade mig hit. Hon är förfärad.
Det förstår jag. Ni är en idiot, Huber. Varför är ni här?
För att ta hand om ett barn! Är det så svårt?
- Förlåt mig, baron. - Stoppa era ursäkter nånstans!
- Var såg ni senast min son? - Här. Han sprang och lekte med barnen.
- Vart? - Det sa han inte.
- Märkte min fru inget heller? - Kålhuvudsincidenten upprörde henne.
- Hon drog sig tillbaka, opasslig. - Opasslig?
- Ja, en svår migränattack. - Det här är ett dårhus!
- Har ni sett min son? - Nej.
Fråga era söner. Sigi har försvunnit med några andra barn.
- Vad betyder det? - Att han är borta, för helvete!
Förvaltarens barn sa, att de bara sett Sigi springa med de andra barnen.
De tänkte inte på det.
Sökandet började strax efter midnatt.
De sökande, en del trötta, några druckna, delades upp i två grupper.
En sökte igenom godsets byggnader, en annan finkammade landsbygden.
Kring 02.30 Ijöd sirenen igen och kallade alla männen tillbaka.
Sigi hade hittats.
Han var på sågverket, bunden upp och ned.
Hans byxor var neddragna, och stjärten blödde efter käppslag.
Han var svårt chockad, ur stånd att gå.
Liggande på mage bars han hem på en provisorisk bår.
Efter gudstjänsten söndagen därpå bad baronen kyrkoherden om att få tala.
Stadspolisen förhörde många av er den här veckan. Förgäves.
Först trodde jag mitt barn torterades-
- av dem som skar av min kåIhuvuden.
För att bli kvitt! För vad?
Antagligen för att det var mitt fel att deras mor dog på sågverket-
- vilket är absurt.
Unge Felder sa till polisen, att det var hans motiv för "mejandet".
Jag har alltid hjälpt familjen Felder. Men folk är inte alltid tacksamma.
Det krävs karaktär.
Spring inte, Felder! Det är er heder jag försöker rädda!
De visar sig att den tappre Max Felder-
- skröt med sin "bragd" inför fästmön. Sen gömde sig fegisen hos sin familj-
- så han hade inte tid att tortera min son.
Hans far skulle hellre bita av sig tungan än skydda sin trilska son.
Jag vill påminna er om något som de de flesta kanske har glömt.
För två månader sen var vår doktor med om en ridolycka-
- och är ännu kvar på sjukhuset.
Olyckan orsakades av en tråd, som var uppspänd i hans trädgård-
- i avsikt att få omkull honom.
Även då var det ingen som såg eller hörde nånting.
Vi vet alla, att de som skadade min son och doktorn är här-
- mitt ibland oss, i detta rum.
Jag tänker inte låta såna brott gå ostraffade och hoppas att inget sånt-
- ska hända något av era barn.
Därför ber jag er alla: Hjälp mig hitta den skyldige eller skyldiga!
Om vi misslyckas ta reda på sanningen, försvinner friden ur vår gemenskap.
Jordägarens tal skrämde byborna.
Baronen var inte populär, men som mäktig gestalt och arbetsgivare till halva byn-
- var han respekterad. Hans uttalande om allas frid var olycksbådande.
Och det mystiska hos dessa kriminella dåd-
-väckte den gamla misstron hos bönderna.
- Kom in!
Eva!
- Får jag komma in? - Vilken fråga! Naturligvis, kom in.
Vad är det?
Vad är på tok?
De avskedade mig.
- Vad menar du? - Ingenting. De bara avskedade mig.
Informatorn avskedades också.
Jag vet inte vart jag ska ta vägen.
- Ensam på vägen är jag rädd. - Var inte orolig. Lugna dig.
Kom och sitt här. Lugna dig och berätta vad som hänt.
Nå?
Vad hände?
Baronens son mår inte alls bra.
Föräldrarna är desperata och arga.
De säger att det är informatorns och mitt fel-
- för att vi inte såg efter honom ordentligt.
Men jag är bara där för tvillingarna.
Jag har alltid skött dem mycket bra.
När ni och jag dansade hade jag fått ledigt av baronessan.
- Jag har inte gjort något fel. - Jag vet. Seså, sluta gråta!
Vart ska jag ta vägen nu? Min familj behöver det jag tjänar.
Du hittar något annat. Du vet att baronen är hetlevrad.
- Men han skäller värre än han biter. - Nej, allt är slut nu, jag vet det.
Baronessan vill inte träffa någon. Hon vill ta barnen med sig, till stan-
- eller till sina föräldrars egendom.
Jag ska försöka prata med henne. Vi spelade piano tillsammans, fyrhändigt.
Men det gick inte så bra. Nu har hon informatorn som studerat flöjt i stan.
- Han spelar inte så bra. - Det är sant.
- Vem gör sånt? - Vadå?
- Slår ett barn på det viset. - Jag vet inte.
Får jag stanna här i natt?
- Snälla, skicka inte iväg mig, herrn. - Hur kan du tro det?
Jag väntar bara på gryningen här i klassrummet. Sedan går jag.
Hemma kommer de inte att förstå.
De kommer att tro att jag gjort nåt fel.
- Vill du att jag ska följa med? - Hursa?
I morgon efter skolan? Jag ska hitta en vagn. Jag är tillbaka till kvällen.
- Varför skulle ni göra det, herrn? - Sluta var så formell.
Varför skulle du göra det?
Kom, jag ska spela nåt för dig. Om du vill.
God morgon, far.
- Jag är tillbaka igen. De släppte mig. - Jag ser det. Än sen?
Kan ni förlåta mig, far?
Förlåta dig, för vad? Att godset inte vill ge mig arbete.
Att Frieda fick vanhedrande avsked?
Att dina bröder och systrar inte har nåt att äta? Eller vad?
Efter skolan dagen därpå gick jag till godset för att fråga om Sigis hälsa-
- och lägga ett ord för Evas återanställning.
Jag fick veta att baronessan gett sig av med barnen på morgonen.
Motvilligt lånade förvaltaren mig en vagn att föra hem Eva i.
När vi lämnade byn passerade vi doktorn.
Några dagar efter Tacksägelsen hade Rudolf, hans fyraårige son, försvunnit.
Detta upprörde alla med tanke på de tidigare händelserna.
Pojken hittades till sist på vägen, inte alls klädd för en resa-
- ivrigt på väg mot staden.
På frågan vart han var på väg, svarade han att han ville besöka sin far.
Han kämpade med näbbar och klor mot att föras hem.
Doktorn fick höra om detta, och eftersom han ändå skulle skrivas ut snart-
-bestämde han sig för att avbryta sin sjukhusvistelse.
- Rudi? - Han var i vardagsrummet.
- Vad blir jag skyldig? - 3,50 mark.
Tack. Trevlig dag.
Rudi, var är du?
God dag, Rudi.
Vill du inte hälsa på din far?
Inte?
Jag hörde att du ville hälsa på mig på sjukhuset.
Och nu låser du om dig?
Då så.
Då vill jag inte träffa dig. Jag går min väg nu.
Stanna på toaletten om du vill.
Ha det så bra, Rudi.
Din mottagning är klar. Fru Wagner gjorde det.
- Varför berättar du det? - Jag vet inte. Trodde du ville veta.
- Tog hon väl hand om dig? - Ja.
- Hur gammal är du nu? - 14.
Det är häpnadsväckande hur lik du är din mor.
...din mor och jag är mycket oroliga för dig.
Tänk noga. Sover du dåligt? Är du överansträngd?
Nej.
Har du problem i skolan, som jag inte känner till?
Nej, far.
Du förstår inte varför vi är bekymrade. Jag ska förklara för dig.
Som du vet är jag också kyrkoherde i Birkenbrunn.
En dag kom en mor och besökte mig, eftersom hennes son, lika gammal som du-
- hade samma symptom som du har visat en tid.
Pojken verkade plötsligt mycket trött.
Han hade ringar under ögonen, han var nedstämd och glädjelös.
Han undvek att se sina föräldrar i ögonen-
- och ertappades snart också med att Ijuga.
Detta varade omkring ett halvår. Sedan gick allt mycket fort.
Han tappade aptiten, kunde inte sova, hans händer började skaka-
- hans minne började svikta, ansiktet och sedan kroppen fylldes av blåsor.
Till sist dog han.
Kroppen som jag måste välsigna såg ut som en gammal mans kropp.
Förstår du nu min oro?
Vad tror du orsakade dessa förändringar som ledde till pojkens olyckliga slut?
Jag vet inte.
Jag tror du vet mycket väl.
Vill du inte berätta?
Inte?
Då ska jag ge dig svaret.
Pojken hade sett någon som skadade de finaste nerverna i sin kropp-
- på det område Gud har rest heliga murar.
Pojken tog efter denna handling. Han kunde inte sluta.
Till slut förstörde han alla sina nerver och dog av det.
Jag vill bara hjälpa dig. Jag älskar dig av hela mitt hjärta.
Var uppriktig, Martin.
Varför rodnade du när du lyssnade till historien om den stackars pojken?
Rodnade? Jag vet inte. Jag tyckte synd om honom.
Var det allt?
Jag tror det finns en annan orsak. Den står skriven i ditt ansikte.
Var uppriktig, Martin!
Varför gråter du? Ska jag låta dig slippa bekännelsen?
Har du gjort vad den där eländiga pojken gjorde?
Ja.
Min arm!
Glad att du är hemma. Det var på tiden.
Det kan man säga. Ja
- Det var svårt med barnen utan dig. - Jag vet.
Han tycker inte om mig.
- Vem? - Rudi.
Han är i en svår åIder.
Faktiskt inte.
De är alltid i en svår åIder.
Ja.
Du saknade mig inte.
Vad betyder det?
Inget. Jag sa det för att det är sant.
Inget går upp mot en rejäl dos självförakt!
- Hursa? - Det var inget. Glöm det.
Vintern kom tidigt det året.
Reformationsdagen, första söndagen i november täcktes byn av ett snötäcke.
Ovanligt nog deltog inte baronen, vars familj inte kommit hem, i gudstjänsten.
Byborna såg detta som ett tecken på hans vrede.
Inga spår hade hittats, som lett till en möjlig förövare, fastän baronens-
- vädjan lett till en flod av ömsesidiga misstankar, även försök till angivelser-
- som alla visat sig ohållbara.
Det är inte lunginflammation. Men ni måste vara försiktiga.
Stiger temperaturen, så ring mig igen. Ge honom droppar varannan timme.
Och häng våta lakan över ugnen. Det hjälper andhämtningen.
- God natt. - Adjö, doktorn.
Hur länge var fönstret öppet?
Svårt att säga. Min fru skötte honom kl. 01.00.
Hon var tillbaka omkring 02.30. Då var rummet iskallt.
- Och babyn grät inte? - Nej. Barnen hörde inget.
Han klarar sig bra. Vi måste vänta.
- Men det ser ganska bra ut. - En drink som uppvärmning?
Eller stanna på kvällsmat.
Nej tack. Jag är utmattad av att ha varit borta så länge.
- Hur är det med armen? - Bra, tack.
Den är läkt om två, tre veckor.
- Tack. - Det måste vara hemskt, förstår jag.
Man måste var hjälplös med bara en arm.
Vilket skulle visa sig.
- God natt då, barn. - God natt, doktorn.
Om er fru tror att febern gått upp igen, så låt mig veta.
Bra...
Vad menar du med "bra"?
Jag menar, det är bra.
När gick du och hälsade på far? Nere på hans kontor.
Hurså?
Frågade bara.
I mitten av december fick jag till sist ett brev från Eva.
Hennes far hade hittat arbete åt henne i stan, och hon skulle börja efter nyår.
Sedan kvällen hon sökte skydd i skolan, då vi fram till gryningen-
- berättade för varandra om våra korta liv, var hennes bleka ansikte och-
- blyga men öppna personlighet hela tiden i mina tankar.
Skollovet varade till 2 januari, men redan dagen efter jul-
- begav jag mig till Treglitz i det kalla men soliga vädret-
- för att besöka Eva och hennes föräldrar.
Och Sigi?
Jag vet inte. Baronessan är inte tillbaka än.
Och baronen?
Vi ser honom knappt. Han talar inte med någon.
- En del säger att de rest till Italien. - Till Italien?
Förvaltaren säger att de ska riva sågverket, för det är...
- God morgon. - God morgon, unge man.
Sätt er. Vi är inte så formella här.
Stick!
- Något att dricka? - Nej tack. Mycket vänligt.
- Verkligen? - Nej, tack så mycket.
Så, ni är skollärare.
Har ni råd med en hustru?
Min far är skräddare i Vasendorf. Jag kan yrket och tjänar extra.
Att ta över hans rörelse skulle vara klokare.
Och varför är ni så fixerad vid Eva?
Hon är fortfarande barn. Ni kunde vara hennes far.
- Jag är 31. - Just det, inte långt ifrån.
Far!
Har ni frågat om hon är intresserad? Hon är ett barn, vet inget om livet.
Säg ut. Vill du ha honom?
Seså. Säg nåt.
Han kom hela vägen i kölden.
Låt henne vara. Visst vill hon ha honom. Ser du inte det?
Hur ska jag kunna det när hon tiger!
Sätt er igen.
Kvinnor!
Ta dem inte på för stort allvar.
Hör på, jag är inte nån storpratare.
Å ena sidan passar det mig att hon lämnar hemmet, många munnar att mätta.
Å andra sidan går det för fort för mig.
Jag känner er inte. Jag tycker inte illa om er, men behöver veta mer om er.
Stans frisör har gått med på att ta henne som lärling.
Hon får träffa folk och kan bestämma, om hon verkligen vill det här.
Om hon fortfarande vill om ett år, så kan vi prata om det igen.
Ni kan också bestämma er.
- Bra så? - Jag tänkte faktiskt...
Ja, jag vet. Men antingen det eller inget.
- Om ni insisterar... - Ja, det gör jag.
Gläder mig.
Så, arbetet väntar.
Till och med på helgerna. Stig inte upp.
Jag skickar in flickan igen.
Så att ni kan säga adjö. Ett år går fort. Världen störtar inte samman.
Ni kan komma och hälsa på henne.
Berättade din far för dig...?
Blir det bra för dig?
Blir det bra för er, herrn?
Kalla mig inte "herrn".
Adi! Är du vaken?
Adi!
- Vad är det? - Titta!
- Vad står på? - Titta! Gå och se vad som står på!
- Herregud, vad vill du? - Därborta! Titta ut genom fönstret!
- Något brinner! På godset! - Ta mig loss!
- Seså, ta mig loss! - Jag vet inte om...
- Ta mig loss, sa jag! - Vad är det?
- Var tysta! - Gusti, kom och ta loss mig!
- Vad är det som händer? - Gör loss mig, för fan! Det brinner!
Brinner, var?
- Det brinner! - Ja, det brinner! Lösgör mig nu!
- Far tillåter det inte. - Det är nödfall! Nån måste varna dem!
- Far! - Sluta skrika! Jag gör det!
Ska jag ropa på mamma?
- Vad är det? - Det brinner!
Jag vet. Er far har redan gått.
Vad gör ni här? Gå och lägg er. Det är inget.
Det brinner på godset. Var inte rädda. Gå till sängs och sov.
Seså! Ni blir förkylda.
- Varför detta oväsen? Ni väckte alla! - Jag trodde det var farligt.
- Jag måste knyta loss honom. - Nu är allt bra igen.
I morgon berättar far om eldsvådan. Gå till sängs allihop.
Jag väntar tills ni lagt er.
Det är kallt här.
- God natt då. Sov gott. - God natt, mamma.
Varför slutar du inte?
Varför all möda? Se inte så häpen ut.
Du saknar inte talang. Jag kan bara inte göra det med dig längre.
Uppriktigt sagt, du äcklar mig.
Kan du inte avsluta ditt arbete? Jag vill inte stanna här i natt.
- Vad har jag gjort dig? - Herregud, du har inte gjort mig nåt!
Du är ful, ovårdad, plufsig och har dålig andedräkt. Räcker det?
Överdraget måste steriliseras.
Sitt inte där och se dödsförskräckt ut.
Världen faller inte samman. Varken på dig eller mig.
Jag kan inte fortsätta så här. Det är allt.
Jag har verkligen försökt...
...tänka på andra kvinnor när jag ligger med dig.
En som luktar gott-
- som är ung, mindre utlevad än du, men min fantasi klarar inte av det.
Till sist är det ändå du och då känner jag mig spyfärdig-
- och generad över mig själv. Så vad tjänar det till?
- Är du färdig? - Ja, sen evigheter.
- Du är nog olycklig som är så elak. - Låt mig slippa sånt där!
Jag vet att jag inte ser bra ut. Min andedräkt beror på magsår. Det vet du.
Det besvärade dig inte förut. Jag hade det när din fru levde.
Bespara mig alla tarvliga detaljer. Jag kan försäkra att den alltid äcklat mig.
När Julie dog ville jag lindra smärtan med nån. Jag kunde ha knullat en ko!
Horor finns inte här, och en gång varannan månad räcker inte-
-även om jag klarar mig. Så sluta spela martyr och stick.
- Varför märker du det först nu? - När skulle jag ha märkt det?
På sjukhuset glömde jag hur tröttsam du är. Man blir sentimental av smärta.
Försvinn! Har du ingen stolthet?
Du har inte plats för någon annan än dig själv.
Ja, det är sant.
Och om jag gör nåt dumt?
Varsågod. Det skulle förvåna mig, men var försiktig. Det kan göra ont.
Jag vet att jag är löjlig.
- Du skulle inte bry dig i alla fall. - Tja...
Varför föraktar du mig? För att jag hjälper dig uppfostra pojken?
För att jag ser på när du fingrar på dotter och inget säger?
För att jag hjälper dig bedra dig själv?
För att jag lyssnar när du talar om hur du älskade Julie, när alla vet att du-
- behandlade henne lika illa som mig?
För att jag älskar dig, fast jag vet att du inte står ut med att bli älskad.
Det räcker. Upp med dig nu. Jag har arbete att göra.
Du har inte råd att göra dig av med mig. Vem ska göra ditt skitgöra-
- vem ska hjälpa dig med barnen och praktiken?
Du menar inte vad du säger. Du vill se hur långt du kan gå:
"Står hon pall? Kan jag dra ner henne ännu djupare?"
Jag är också trött. Jag har två utvecklingsstörda barn: Karli och du.
Du är den mest besvärliga.
Herregud, varför dör du inte bara?
Året slutade med vackert väder.
Det snöiga landskapet gnistrade så starkt att det gjorde ont i ögonen.
Ingen av oss misstänkte att det skulle bli vårt sista nyår i frid-
-och att året skulle medföra en förändring större än vi kunnat förutse.
Trots de underliga händelser som upprört byn-
-såg vi oss själva förenade i tron-
-att livet i vårt samhälle var Guds vilja och värt att leva.
...Kristi kropp som bröd och vin.
Låt denna tid av förberedelse inför er konfirmation-
-bli lycklig och berikande.
Du, Martin, blir nu fri inte bara från det där bandet-
-utan också från de nattliga bojor-
-som avhöll dig från att ge efter för din unga kropps frestelser.
Jag litar på er, mina älskade barn, och önskar er ett givande och gott nytt år.
Kort efter påsk, den sista veckan i april, kom baronessan åter med barnen.
Hon hade med sig en ny barnsköterska.
Mitt hemliga hopp om att Eva skulle återvända grusades definitivt.
Den nya barnsköterskan var italienska och kom från den medelhavskust-
-där baronessan tillbringat vintern.
Sigi!
- Hej, Ferdinand! - Vänta! Jag kommer ner!
Stanna här, Sigi! Du kan träffa pojkarna sen.
Låt honom gå, frun. Han är så glad över att vara hemma igen!
Gå då. Men blir inte borta för länge.
Marie-Luise?
Var är du?
Sigi! Vill du inte komma och hälsa på din far?
Pass på, han kommer!
Håll tyst! För Guds skull, håll tyst!
Tysta!
Vad försiggår här? Varför är ni här? Det blir kristendomslektion nu!
Ge er iväg! Hur skulle det vara med adjö?
Adjö, magistern!
Adjö, kyrkoherden.
Ursäkta, kyrkoherden. Det ska inte ske igen.
- Adjö, kyrkoherden. - Adjö.
Låt oss bedja.
Fader vår, som är i himmelen, helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike, ske din vilja såsom i himmelen så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd ge oss idag och förlåt oss våra synder-
- såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Och inled oss icke i frestelse utan fräls oss ifrån ondo-
-ty riket är ditt, och makten och härligheten i evighet.
Amen.
Sitt ner.
Det här är en mycket ledsam dag för mig.
Om några veckor ska vi alla fira er konfirmation.
I månader har jag försökt lära er Guds ord-
-och göra er till ansvarsfulla människor.
Vad möter jag idag?
Skrikande apor, odisciplinerade, barnsliga som era 7-åriga skolkamrater!
Men för mig är det ännu ledsammare-
-att min egen dotter har den ledande rollen i denna ömkliga uppvisning.
I fjol-
-band jag ett vitt band i hennes hår.
Vitt är, som ni alla vet, oskuldens vita färg.
Bandet var avsett att hjälpa Klara undvika synd, själviskhet-
-avundsjuka, oanständighet, lögner och lättja.
Vid årets början trodde jag naivt-
-att hon nu var mogen nog-
-att inte behöva bandet längre.
Att hon blivit ansvarsmedveten nog, som dotter till den andlige ledaren i...
Anni?
Anni? Var är du?
Anni?
Rudi? Vad gör du här?
- Varför ligger du inte i din säng? - Jag kan inte somna.
- Är det därför du går omkring? - Jag vaknade och du var inte där.
- Pappa har gjort håI i mina örsnibbar. - Gör det ont?
- Ja, lite. - Är det därför du gråter?
Jag gråter inte längre.
Vill man vara fin får man lida pin.
Så sägs det.
Gå och lägg dig igen. Anni kommer.
Jag har inte haft örringar på evigheter, så hålen har vuxit igen.
Till pingst-
-får jag mammas.
De söta, du vet.
Några dagar senare, efter Klaras svimningsanfall, som skrämde oss alla-
-och gjorde henne febrig och svag-
-gick jag för att träffa förvaltaren på pingstaftonen och låna vagnen igen.
Efter mitt frieri skrev Eva till mig en gång i veckan.
Jag kände att hon var ensam och vilsen i staden-
-och antydde att jag skulle komma och hälsa på så snart jag kunde.
Jag ville tillbringa lördagen med henne och vara tillbaka på söndagen-
-för att förbereda konfirmationen med kyrkoherden.
Förvaltaren hade gått till sågverket men skulle vara tillbaka inom kort.
- God morgon, magistern. - God dag, Erna.
Han är söt.
- Tycker du om honom? - Ja. Mycket.
- Han var sjuk i vintras, hörde jag. - Ja, mycket sjuk.
Men doktorn botade honom, gudskelov.
- Jag kanske kommer tillbaka kl. 4. - Far kommer säkert till kaffet kl. 4.
- Då sätter jag mig igen. - Får det vara nåt? Lite kaffe?
- Det bör vara klart. - Nej tack, jag sitter bara och väntar.
Magistern!
Kan drömmar slå in?
- Det beror på. - På vad?
Vad beror det på?
Om du drömmer om att bli bäst i klassen och läer flitigt kan din dröm bli sann.
- Jag menade inte så. - Hur då?
Jag menar, om man drömmer om nåt, drömmer på riktigt i sömnen-
-kan det besannas?
Vad drömde du?
Berätta. Du ruvar på nåt.
Så berätta.
Jag drömde att Karli...
- den konstiga lilla pojken, som... - Jag vet.
Nåt fruktansvärt kommer att hända honom.
Nåt fruktansvärt? Som vadå?
Jag vet inte. Som det som hände Sigi.
Men ännu värre. Men han är så söt. Han gör ingen illa.
Seså...
Det var bara en dröm. Ta det inte så allvarligt.
Drömmar slår inte in. Särskilt inte såna.
Men ibland slår mina drömmar in.
Vad menar du?
Förra vintern, innan Gusti blev sjuk-
-drömde jag att min bror öppnade fönstret, så att han skulle dö.
Och hans fönster öppnades, han blev förkyld och dog nästan.
Vad är det du säger? Det är struntprat!
Vi skulle träffas på järnvägsstationen, för Eva ville inte bli sedd med mig.
Hon bodde hos avlägsna kusiner, som gav hennes föräldrar-
-rapporter om hennes uppförande.
Hon hade blivit smalare, vilket gjorde henne ännu sötare.
Jag trollbands igen av hennes blandning av blyghet och barnslig rättframhet.
- Så det är inte så förskräckligt? - Nej, men att sopa upp hår hela dan...
Tvillingarna var roligare. Men det är bra. Jag kan inte klaga.
- Inte? - Nej. Verkligen.
Bortsett från tvillingarna, saknar du ingenting?
Hör du du!
- Och barnsköterskan? Bara italienska? - Det säger förvaltaren.
Jag förstår.
- Vart ska du? - Det finns en fin liten damm i skogen.
Vi kan ha picknick. Jag tog med mat.
- Det kan jag inte. - Varför?
- Vad är det? - Ingenting.
Snälla.
Jag har inga skumma avsikter. Jag ville bara bjuda på en trevlig picknick.
Snälla.
Hur skulle jag kunna vanära min blivande hustru?
Då så. Jag vänder.
Tack.
Ta emot och drick!
Detta är Nya Testamentets blod utgjutet för dig-
-att förlåta dina synder.
Här! Han är här!
Ur vägen!
"Ty jag, Herren din Gud, är en nitälskande Gud, som hemsöker fädernas-
-missgärning på barn intill tredje och fjärde led."
Efter illdåden mot den utvecklingsstörde pojken-
-övertygades baronen till sist om-
-att det var klokare att kalla in länspolisen.
Så några dagar senare anlände två civilklädda poliser-
-som efter att ha besökt flera av brottsplatserna-
-frågade om någon sett något misstänkt.
När jag fick veta om Karlis tortyr-
-tänkte jag inte på Ernas berättelse.
När jag mindes tvekade jag att berätta för myndigheterna.
Ett så absurt sammanträffande kunde äventyra-
-förvaltarfamiljens rykte och sinnesfrid.
Men när jag hörde, att Karli kunde bli blind, lät jag Erna komma till skolan-
-och berätta för poliserna om sin dröm.
...vi är inte så dumma som du tror. - Men jag drömde det faktiskt!
Passa dig!
Du får en sista chans:
Säg oss vem som berättade om en plan att tortera pojken-
-och vi för det inte vidare till någon. Bra så?
- Hon har redan drömt sanndrömmar. - Stämmer det?
Om vad, om jag får fråga?
- Det var en familjeangelägenhet. - Aha! En familjeangelägenhet.
- Kontrollerade ni om det var sant? - Nej.
Nå, det kan vara sant.
Hon kanske är en äkta klärvoajant, och vi har större tur än vi anar.
Sluta gråta!
Din falska jämmer påverkar inte mig.
Jag har andra sätt att få dig att prata.
Jag tror inte på häxor och trollkarlar-
-än mindre på hallucinationer från en snorunge som du.
Så bestäm dig för att säga sanningen. Jag släpper dig inte förrän du bekänner.
Nu går vi och hör efter vad dina föräldrar tror om historien.
- Kan ni följa med oss? - Naturligtvis.
- Hallå där! Vad är ni för ena? - God dag.
God dag, magistern.
Varför tjuvlyssnar ni?
Magistern hade besökare, vi ville inte störa. Vi ville prata med honom.
- Vad vill ni? - Fråga om Karli.
- Vadå? - Vi hörde att han inte mådde bra.
Vi undrade om vi kunde hjälpa.
Du kommer att bli bra...
Jag vet att det gör ont.
Ha tålamod...
Allt blir bra igen. Det blir bra.
Jag måste gå nu, Karli.
Var inte orolig. Jag kommer tillbaka i morgon.
Du blir bra. Var inte rädd. Doktorn kommer tillbaka.
Kom in!
Ja?
Vad är det?
Att ersätta Piepsi.
För att ni är så ledsen.
Tack.
Varsågod, far.
- Ge mig visselpipan! - Ursäkta.
- Visselpipan! - Vilken visselpipa?
- Får jag den! - Vilken visselpipa?
- Ge den till mig, eller jag dödar dig. - Jag har ingen visselpipa.
Slyngel! Kräk!
För Guds skull, vad har det tagit åt dig? Vad har han gjort?
- För sista gången, ge den till mig! - Ge er vad, far?
Vad är det? Vad pratar du om?
- Du vet vad jag menar! - Men om han säger så! Vad står på?
Snälla, vänta!
Vad har pojken gjort? Lugna dig.
Håll dig utanför. Jag måste gå tillbaka till baronen.
Georg! Snälla, låt bli!
Du dödar honom!
...med björkarna i Retenow, blir det 6000 kubikmeter.
Det tar dem omkring tre veckor.
Och nu har vi 80 extra polacker.
De har placerats i annexet. Vi saknar helt bäddar.
Det tar tid.
De har massor av barn med sig. Trots det...
- Jag stannar inte här. - Hursa?
Jag stannar inte här.
- Vad betyder det? - Jag reser med barnen.
- Vad menar du? - Armin! Det är inte svårt att förstå.
- Hur tänker du göra då? - Jag vet inte än.
- I alla händelser reser vi härifrån. - "Vi"?
Ja.
- Det var allt. Tack. - God natt, baronessan och baronen.
Jag kom bara tillbaka för att det var rättvist mot dig.
För att ge oss en chans.
Gav du mig en chans?
Underbart! Och jag missade min chans?
- Hjälper det oss att lösa problemet? - Vadå?
- Din sarkasm. - Vad är det för problem vi måste lösa?
Stanna här!
Du går bara när jag säger det.
Bra.
Jag hoppades bespara dig det här.
Hos farbror Eduardo blev jag kär i en man.
Han är bankir från Lombardiet, som är ekonomisk rådgivare åt farbror Eduardo.
Han uppvaktade mig ihärdigt och var mycket förtjust i barnen.
Det är tack vare honom som Sigi blommat upp.
Trots det kom vi tillbaka.
Därför att jag jag var skyldig dig det.
Men jag står inte ut här längre.
Inte så mycket för egen del, fast livet med dig-
-inte är spännande för en kvinna i min ålder.
Jag reser för att barnen ska slippa växa upp i en omgivning fylld av-
-illvilja, avund, apati och brutalitet.
Sigis visselpipa var sista droppen.
Jag är utled på förföljelse, hot och perversa hämndeaktioner.
Låg du med honom?
- Du förstår ingenting. - Låg du med honom?
Nej. Jag låg inte med honom.
Du ljuger, eller hur?
Kom in!
God afton. God afton, baronessan.
- Får jag tala med er? - Kan det vänta?
Nej, annars skulle jag inte ha stört så sent.
Vad är det?
De har mördat ärkehertig Ferdinand i Sarajevo.
Nyheten spred sig som en löpeld i byn.
Vad skulle konsekvenserna bli?
Den förste som sa "krig" blev bestämt motsagd.
Men så snart ordet yttrats kretsade alla våra tankar kring det.
Jag ville åka till stan direkt för att diskutera med Eva-
-vad vi skulle göra om kriget bröt ut.
Kanske skulle hennes far nu gå med på ett tidigare giftermål.
Jag frågade baronessan om cykeln, som Eva lånat tidigare.
Jag tänkte ta den och besöka henne på söndagen.
På fredagen skulle jag hämta cykeln-
-och var med om en märklig konfrontation.
Vad är det, fru Wagner?
- Får jag låna er cykel? - Det är inte min.
- Får jag låna den ändå? - Jag har själv lånat den-
-för att besöka min fästmö. - Snälla!
Vart ska ni åka?
- Till stan. - Varför?
Den tjuriga förvaltaren lånar inte ut vagnen.
- Snälla, får jag låna den? - Varför? Vad står på?
För att gå till polisen. Jag vet vilka som utfört brotten.
- Vilka? - Får jag cykeln?
Berätta för mig.
Jag talar bara med polisen. Jag är trött på förolämpningar.
- Doktorns häst då? - Jag kan inte rida.
Snälla! Tro mig!
Min son berättade vem som gjort så mot honom. Han kan förlora synen.
Snälla, låna mig cykeln!
Tack!
Jag var ledsen för att jag gett efter.
Men hennes sinnestillstånd, hon som annars var så lugn, upprörde mig.
Vad hade hon listat ut, som hon inte vågade berätta?
Tillbaka i byn bestämde jag mig för att undersöka saken.
- God dag, magistern. - God dag, Klara.
- Vad gör ni här? - Vi ville se hur det var med Karli.
- Kan ni inte se att det är tillbommat? - Jo, vi var oroliga.
Vi såg fru Wagner cykla iväg.
Vi undrade vad som hänt med Karli.
Gå hem. Ni har inget här att göra.
Gå hem.
Adjö, magistern.
Jag undrade varför barnmorskan stängt fönsterluckorna.
Ingen i byn låste dörren.
Varför hade barnmorskan låst in sin son?
Karli, kan du höra mig?
Jag tänkte på Ernas dröm igen.
Tänk om Erna inte drömt det, utan visste att Karli skulle bli torterad-
-vem hade då berättat för henne? Vem ville hon inte ange?
Barnens intresse för Karli verkade underligt.
På grund av hans handikapp brukade de-
-inte ha kontakt med honom eller vara hånfulla mot honom.
När barnmorskan inte kunde ta hand om honom, överlät hon honom på doktorn.
Men sedan hans olyckshändelse hade jag inte sett honom.
Oroad beslöt jag mig för att fråga doktorn.
MOTTAGNINGEN STÄNGD TILLS VIDARE
- Var inte hans dotter i skolan? - Jo.
Och hon sa inget?
Jag har en önskan...
- Kan jag få tala med Klara och Martin? - Vill ni inte vänta på min make?
Han är i kyrkan. Gudstjänsten är nästan slut.
Men om ni insisterar, så stig på.
Slå er ner. Jag ska hämta dem åt er.
God afton, magistern.
- Vill ni inte sitta ner? - Jovisst, kanske. Med nöje.
Får jag bjuda på något?
Kaffe, som på pianolektionerna?
- Ja tack, med nöje. Mycket vänligt. - Jag är strax tillbaka.
Visste ni att doktorn skulle lämna Eichwald?
- Ni är inte förvänade över min fråga? - Mor berättade det nyss.
Berättade inte Anna?
Inte ett ord? Det är konstigt att inte berätta att man ska resa.
- Anna säger inte så mycket. - Men det här är helt annorlunda.
- Ni döljer nåt för mig. - Vadå?
Jag väntar på att ni ska säga det.
När ni letade efter Karli, vad ville ni honom då?
- Vi var oroliga. Han är sjuk. - Jag frågar Martin.
Ja. Han mår inte bra. Och eftersom hans mor gav sig av-
-tänkte vi hälsa på honom.
Funderade ni nånsin på vem som misshandlat Karli?
Och Sigi?
Vem spände upp tråden som fällde doktorn? Vem satte eld på ladan?
- Inte? - Så klart vi undrade.
- Nå? - Far sa det måste vara en sjuk person.
Sigi var med er på Tacksägelsen, och Karli var alltid med.
- Jag förstår inte. - Inte?
Vad gjorde de för ont?
- Vilka? - Sigi och Karli.
- Hurså? - De blev tydligen straffade. För vad?
- Jag vet inte. - Erna förutsåg Karlis straff. Varför?
Jag vet inte!
- Varför fråga oss? - Du är klok, Klara. Spela inte dum.
Jag förstår inte. Tala med far eller mor om det här.
Ska jag hämta dem? Martin, vill du gå?
Stanna här, Martin. Jag träffar dem senare. Nu pratar jag med er.
Tala sanning.
- Var var ni när Karli blev... - Här.
Jag menar efter konfirmationen?
Här kommer kaffet.
Kunde barnen hjälpa er?
Nej, tyvärr. De vet inget.
- Hans dotter sa inget i skolan? - Nej.
- Ledsen att jag besvärat. - Min make kommer och kaffet är klart.
Tack, men jag är orolig för barnmorskans son.
- Sa hon när hon skulle vara tillbaka? - Jag frågade henne inte.
Hon överrumplade mig, helt panikslagen.
Vänta, jag hör min make. God afton.
Läraren väntade på dig.
- Ja, jag vill ha ett ord med er. - Låt oss gå till arbetsrummet.
Vad rör det sig om?
Jag talade med barnmorskan. Hon sa att hon visste vilka som torterat sonen.
Hon talar bara med polisen och for till stan.
Nå?
Hon lämnade kvar pojken och låste huset.
Låste?
Jag gick för att fråga doktorn, om han hade hand om barnet, men...
...en lapp säger att mottagningen är stängd.
- Han och barnen är försvunna. - Vad betyder det?
Jag vet inte.
- Ni vet kanske. Därför är jag här. - Ingen aning.
Var god och sitt.
- Var inte hans dotter i skolan? - Jo. Hon sa ingenting.
Jag frågade Klara och Martin. De visste inget heller.
- Varför skulle de det? - Jag vet inte...
Jag gick hem till fru Wagner. De och några andra vara där.
- För att göra vad? - De letade efter pojken.
- Varför? - De ville hjälpa honom.
- Än sen? - Jag vet inte hur jag ska säga det...
- Jag tror de döljer något. - Vad?
Jag vet inte. När doktorn var med om sin olycka i fjol-
-dök de upp i trädgården under förevändning att hjälpa Anna.
Ja...och?
Inget. Jag hade glömt det. Jag kom just ihåg det idag.
- Jag förstår inte. - När baronens son hittades-
-hade han varit med barnen strax innan.
Vart vill ni komma?
Förvaltarens dotter förutsade, att Karli skulle bli slagen.
Hon säger att hon drömt det. Polisen tror att hon ljuger.
Av vem fick hon veta det? Vem berättade för henne?
Ni säger att era elever, inklusive mina barn, begick dessa brott. Är det så?
Inser ni vad ni säger? Vet ni överhuvudtaget...
Jag förmodar att jag är den förste att höra dessa skändligheter.
Om ni nångonsin våga besvära andra med detta-
-om ni någonsin anklagar aktningsvärda familjer och deras barn-
-och pekar ut dem offentligt, ska jag förvissa mig om, var så säker-
-att ni hamnar i fängelse. Jag har upplevt mycket som kyrkoherde-
-men aldrig något så motbjudande!
Man ser att ni inte har barn.
Annars skulle ni inte hemfalla åt sådana villfarelser.
Ni har sjuk fantasi.
Hur kunde de släppa er lös bland dess arma varelser!
Jag ska tala med myndigheterna om det här.
Ge er nu iväg härifrån!
Jag vill inte se er här igen.
Barnmorskan kom inte tillbaka.
Jag väntade till morgonen två dagar senare. Då gick jag till godset-
-för att informera baronen. Han sa till förvaltaren att öppna huset-
-och se till den handikappade pojken. - Jag ser efter på övervåningen.
Jag hade aldrig varit i barnmorskans hus och tyckte det var obehagligt-
-att klampa in i någons hem utan att fråga.
Det var underligt, men medan vi letade och ropade Karlis namn-
-visste jag redan att vårt sökande var förgäves.
Alla som kände till hur fäst barnmorskan var vid sin son-
-visste att hon aldrig skulle ha övergett sin skadade Karli.
Under de följande veckorna gick byskvallret på högvarv.
En del sade att doktorn var Karlis far.
De hade försökt med abort, för att deras relation inte skulle uppdagas-
-och därför hade barnet blivit handikappat.
En del påstod till och med, att doktorns frus död var misstänkt-
-och att de båda mycket väl kunde vara ansvariga.
Ännu bättre, doktorn och barnmorskan hade, som potentiella mördare-
-också begått alla de andra brotten.
Eftersom han ville bespara sina legitima barn och sig själv avslöjandet av sin-
-skuld hade doktorn flytt med dem.
28 juli förklarade Österrike krig mot Serbien.
Lördagen den 1 augusti förklarade Tyskland krig mot Ryssland-
-och mot Frankrike följande måndag.
Den högtidliga gudstjänsten söndagen därpå bevistades av hela byn.
Förväntan och avsked låg i luften.
Nu skulle allt förändras.
Evas far hade med tanke på det kommande kriget tagit hem sin dotter-
-och hade efter hennes böner kommit till Eichwald-
-där hans blivande svärson bodde och arbetade för att ta sig en titt.
Utsikten att snart få kalla denna älskade varelse min hustru-
-gjorde detta till en festdag för mig.
Kyrkoherden nämnde aldrig vårt samtal igen och fullföljde tydligen-
-aldrig sitt hot om att anklaga mig.
Jag inkallades i början av 1917.
Efter kriget sålde jag huset i Vasendorf eftersom min far dött under tiden-
-och för pengarna öppnade jag ett skrädderi i staden.
Jag träffade aldrig någon av byborna igen.
Svensk text: Simontax www.SweSUB.nu