Svensk text: Simontax Synkad av: Aquarius
www.sweSUB.nu
DET VITA BANDET En tysk barnberättelse
Jag vet inte om den historia jag vill berätta är helt sann.
En del är bara hörsägen. Efter så många år är mycket av det fortfarande dunkelt-
och många frågor förblir obesvarade.
Men jag tror jag måste berätta om de underliga saker som hände i vår by.
De kanske kan klarlägga en del av vad som hände i det här landet.
Jag tror allt började med doktorns ridolycka.
Efter sin dressyrövning på baronens egendom var han på väg hem-
- för att se om några patienter kommit.
När han red in i trädgården, snavade hästen på en tråd spänd mellan två träd.
Hans dotter såg olyckan från ett, fönster, berättade för grannen-
- som informerade godsförvaltaren, så att den plågade doktorn-
- kunde föras till ortens sjukhus över 3 mil bort.
Grannen, en ogift kvinna på c:a 40, var byns barnmorska.
Sedan doktorns fru dött i barnsäng-
- hade hon blivit oumbärlig som hushållerska och mottagningssköterska.
När hon sett till doktorns båda barn, gick hon för att hämta sin son Karl.
- Har ni sett Anni? - Säger man inte god dag?
- God dag, fru Wagner. Förlåt honom. - Hej, Klara.
Vi var så oroliga att Martin glömde sig.
- Det gör inget. - Hur mår doktorn?
- Inte så bra. - Måste han stanna på sjukhuset?
- Jag vet inte. - Vi går och hjälper Anna.
Tyckte du om kören? Visa mig hur bra du sjöng.
Adjö, magistern.
Sist är ett ruttet ägg!
Om jag minns riktigt, tyckte jag det var konstigt att barnen kring Klara-
-i stället för att skingras efter skolan till sina hem-
- sprang tillsammans till änden av byn.
Jag kan klippa ut några djur åt dig, som förra veckan.
Skulle det vara roligt?
Vi kan måla dem tillsammans.
Eller klippa ut dem från det vackra guldpapperet från i påskas?
Seså...
- Vi gör i ordning nåt att äta. - Tänk om han aldrig kommer tillbaka.
Vadå? Seså!
Var inte dum! Det kommer att läka, precis som influensan.
Minns du förra vintern?
Du var ju mycket sjuk.
Och då...
- Hej, Anni! - Hur är det? Kan vi hjälpa dig?
- Hur kom tråden dit? Sa doktorn det? - Han kunde inte tala.
Nyckelbenet var intryckt i halsen. Jag frågade dottern. Hon har ingen aning.
Han rider här dagligen.
- Tittade ni på tråden? - Visst, tunn men stark. Nästan osynlig.
Förlåt, men ni spelar för bra för mig.
Ursäkta er inte, koncentrera er i stället.
Ni spelar för fort. Jag är inte Fredrik den store.
Hur skulle han kunnat spela Schubert? Vi gör variationen igen.
ÄIskling, om du gillar musiken kan du vända blad.
Gå till ditt rum om du har tråkigt. Eller var utom synhåll.
Jag blir nervös om du strosar omkring.
- Vad är klockan? Var är flickan? - Med tvillingarna, antar jag.
- Klockan är tjugo i nio. - Läggdags för länge sen!
- Har han gjort sina läxor? - Naturligtvis, frun.
- Vill du vända blad eller inte? - Ja.
Kom hit då! Vi går tillbaka till temat.
Öva på variationerna. Annars blir det inte roligt.
- Jag ska göra mitt bästa, baronessan. - Från takt 9.
Förlåt oss, far.
Förlåt oss.
I kväll har ingen ätit här.
När kvällen kom, och ni inte återvänt sökte er mor igenom byn i tårar.
Skulle vi ha njutit av maten om vi hyst fruktan för er?
Kan vi njuta av maten nu efter era lögnaktiga ursäkter?
Jag vet inte vad som är värst: er frånvaro eller att ni kom tillbaka.
I kväll går vi alla till sängs hungriga.
Ni håller nog med om att jag inte kan låta er förseelse gå ostraffad-
- om vi ska leva samman i ömsesidig respekt.
Så i morgon kväll vid den här tiden ska jag ge er båda tio slag med käppen-
-inför era syskon.
Till dess kan ni begrunda ert brott.
- Är vi överens? - Ja, far.
Då så. Gå nu till sängs allihop.
Rör mig inte!
Er mor och jag kommer att sova illa.
Jag måste slå er och det kommer att smärta oss mer än er.
Lämna oss i fred och gå till sängs!
När ni var små knöt er mor ibland ett band i håret eller runt armen på er.
Dess vita färg skulle påminna er om oskuld och renhet.
Jag trodde att ni nu var uppfostrade nog att klara er utan såna påminnelser.
Jag hade fel.
I morgon, när ert straff har renat er, ska er mor knyta ett band på er igen-
- och ni får ha det tills vi kan lita på er igen.
Var är tråden nu?
- Vem tog bort den? - Jag vet inte.
Var du inte här?
- Var du i stan med din far? - Nej.
- Då var du här. - Jag var i skolan.
- Var tråden kvar när du gick? - Jag såg inte efter.
- När kom ni tillbaka. - Runt tolv.
Jag gjorde lunch till doktorn och barnen. Jag har varit där sen frun dog.
- Sen när? - Sen Rudolf föddes för fem år sen.
Jag är barnmorskan. Vi arbetar ihop.
- Men ni såg nåt? - Nej.
- Hur länge var tråden där? - Jag såg den aldrig.
Ingen såg den! Den lindade sig runt två träd och försvann av sig självt!
Var det så?
Vad är det?
Ursäkta mig.
Dagen efter doktorns olycka medförde ingen lösning på skuldfrågan.
Så hände något långt mer tragiskt, som fick folk att glömma den förra olyckan.
Hustrun till en arrendator dog i en arbetsolycka.
Kvinnan hade skadat armen och befriades av förvaltaren från att delta i skörden-
- och fick en lättare syssla vid sågverket.
Stanna utanför! Jag är inte klar.
Ut härifrån!
Samma dag hade jag ett sällsamt möte.
Vädret var varmt och vackert, så jag tänkte förbättra min torftiga meny-
- med forell, som det är gott om i bäcken. Baronen låter mig fiska där.
Martin!
Martin, var försiktig!
Är du galen? Vill du bryta nacken?
- God dag, magistern. - Vad är det? Har du blivit galen?
Vet du hur högt det är?
- Hörde du mig inte ropa till dig? - Jo, det gjorde jag.
Och?
Såg du mig och ville imponera på mig?
- Så varför... - Jag gav Gud en chans att döda mig.
Det hände inte. Så han är nöjd med mig.
- Vad är det du säger? - Han vill inte att jag ska dö.
- Vem vill inte att du ska dö? - Gud.
Varför skulle Gud vilja att du dog?
Lova att du inte gör om det!
Se på mig!
Lova!
- Du litar inte på mig, va? - Jodå, magistern.
Då så. Gå hem. Efter pianolektionen i morgon ska jag prata med din far.
Nej, var snäll och säg inte till honom!
Där är det.
Försiktigt, den är genomrutten.
- Vem skickade upp henne hit? - Ingen aning.
Vi måste samla ihop ändstumpar. Hon föll igenom.
- Såg du det? - Inte riktigt.
Du vet hur det går till. Förmannen skickar svaga skördearbetare hit upp.
Vem utsåg henne?
På hemväg, efter mitt möte med Martin, var första gången jag mötte Eva.
God dag! Ursäkta mig!
Ursäkta jag tilltalar er. Men är ni inte den nya barnsköterskan på herrgården?
Hurså?
- Det sägs att ni är från Treglitz. - Vem säger det?
Byborna.
- Så? - Det var inget...
Jag vet inte... Jag är skolläraren här.
Jag tänkte bara...
När jag såg er tänkte jag...
- Jag är skräddarson från Vasendorf. - Jag vet. Baronessan berättade det.
- Vadå? - Att läraren är från min grannby.
Jag förstår... Jag trodde.
- Det ser ut som om ni ska dit... - Vart?
- Tillbaka hem. Till Treglitz. - Och?
- Ska ni dit? - Ja, det ska jag.
Jag tänkte... eftersom ni ska förbi vår by, så kunde ni-
- hälsa på min far och ge honom en fisk?
- Hursa? - Det skulle han tycka mycket om.
Särskilt till helgen.
- Hur...? - Jag vet inte.
Jag har tyvärr inget att slå om den...
Inte jag heller. Tyvärr.
- Vi kan binda fast dem med rev. - Direkt på cykeln?
- Det var ingen bra idé. - Just det, det var bara en idé.
Ja.
- Är det er cykel? - Nej, herrgårdens.
- Är det här er första lediga dag? - Ja.
- Ni måste vara glad åt att åka hem. - Ja.
Det kan jag förstå.
Alltså... jag har lång väg kvar.
- Ja... adjö. - Adjö.
Om ni träffar min far i Vasendorf, så hälsa från mig.
- Jag känner inte er far. - Det är sant.
- Det är första gången jag cyklar! - Det går bra! Men var försiktig!
Vad var det för fel på kvinnan idag?
Vilken kvinna?
Jaså, hon var död.
- Vad är det? - Vadå?
Död.
Vad "död" är? Vilken fråga!
Det är när nån inte lever längre. När man har slutat leva.
- När slutar man leva? - När man är mycket gammal, eller sjuk.
- Och kvinnan? - Hon råkade ut för en olycka.
- En "olycka"? - Ja. När man blir illa skadad.
- Som pappa? - Ja, fast mycket värre än så.
Så svårt att kroppen inte klarar av det.
- Och då är man död? - Ja.
Men de flesta är inte med om nån olycka.
- Så de dör inte. - Nej, de dör mycket senare.
- När? - Ja... när de är riktigt gamla.
- Dör alla? - Ja.
- Alla, på riktigt? - Ja, alla måste dö.
- Men inte du, Anni? - Jo, jag också. Alla.
- Men inte pappa? - Pappa också.
- Jag också? - Du också, men inte på mycket länge.
Vi alla, men inte på mycket länge.
Kan man kämpa emot? Måste det hända?
Ja, men först efter lång tid.
Och mamma?
Hon gav sig inte ut på en resa?
Är hon också död?
Ja. Hon är också död.
Men det var länge sen.
Klara!
Martin, kommer du?
Karli?
- Ni kan komma in. - Vad är det?
Vad tror du? Det är en pojke.
Vadå? Vill du inte ha en bror? Tur att din far inte hörde dig.
Förlåt.
- De visste det var farligt för henne. - Vad vill du?
Vill du stämma baronen? Eller mörda förvaltaren?
Gå och skär av hans huvud med lien! Det ger inte din mor livet tillbaka.
- Far, du älskade vår mor. - Håll käften!
Efter de där två dagarna i juli gick livet i byn tillbaka till det normala.
Arbetet med skörden tröttade ut alla.
De flesta barnen hjälpte sina föräldrar.
Jag antog förvaltarens erbjudande om att bli hans sekreterare under skörden-
- för jag hoppades att jag då skulle få träffa den unga flickan igen.
Jag kunde inte få henne ur tankarna efter vårt möte.
Men hon kom sällan ut ur herrgårdsbyggnaden.
Doktorn var fortfarande på sjukhuset.
Anna och Rudolf, hans båda barn sköttes under tiden av barnmorskan.
Efter bondhustruns begravning, som bevistades av hela byn-
- glömdes båda olyckorna bort.
Fram till slutet av sommaren, när skördefesten förenade hela byn-
- först i glädje, sedan i skräck och förvirring.
Stort tack till er alla. Ni har arbetat väl.
Vädret var nådigt och ladorna är fyllda
Så ölet kan flöda, och ni kommer inte att svälta idag.
Länge leve baronen! Han leve!
Högt ärade baron och baronessa, kära festdeltagare.
Låt oss vid detta festliga tillfälle lyssna till psalm 145, vers 15:
"Allas ögon riktas emot dig, Herre; och du ger dem mat i rättan tid... "
I Faderns, Sonens och den Helige Andes namn.
Amen.
Smaklig måItid. Ät och drick så ni blir mätta! Det har ni förtjänat!
Ni lovade oss en psalm med barnen.
- Fråga pastorn, baronessan. - Vi övar ännu till konfirmationen.
Det är på våren! Nu är det höst.
Våra små sångare är inte alla så musikaliska. Ursäkta!
Ni båda "mödrar"?
- Deltar ni inte i festen? - Det är så skönt här i skuggan.
- Vår son verkar gilla det! - Ja.
Det kan jag tänka mig. Vem skulle inte tycka om det.
Du då? Är du inte trött på att passa andras barn-
- när alla unga pojkar är därborta?
Nej, herrn. Jag tycker om att vara med barnen.
- Hur gammal är du förresten? - 17, herrn.
17!
Skulle du inte hellre hålla om en friare än baronessans barn?
- Låt henne vara i fred, Georg! - Vad har jag gjort?
Vill du hämta nåt att äta åt oss, Emma?
Om ni passar barnen en stund kan jag gå.
Han var full men de fick honom inte att sluta.
Låt Frieda vara!
Lägg av!
- ... Jag är tuppen på tornet... - Nån har skurit av baronens kåI.
- Va? - Nån har skurit av baronens kåI!
- Jag lärde mig aldrig. - Inte jag heller.
Du måste räkna högt. Ett, två, tre.
- Era elever skrattar när de ser oss! - Bäst att de låter bli!
Och sluta vara så formell. Är jag så gammal?
- Det tar sig! - Ja...
Titta inte på dina fötter!
Rejält arbete, va?
- Avskyvärt! - En sedvänja: "Efter skörd betala alla.
"Får vi ej vårt lönekrav, då blir kålen för skuren av. "
Men de har väl smaskat i sig nog!
Kom in.
- Vad vill du? - En tjänst, far.
Ja?
- Ja? - Jag hittade den. Den är skadad.
- Och? - Får jag behålla den?
- Vad ska du göra med den? - Vi gör den frisk.
Och när den är frisk?
Blir du inte fäst vid den?
Kommer du att låta den flyga?
- Piepsi bor fortfarande i en bur. - Ja, men han växte upp i fångenskap.
Den här är van vid frihet. Släpper du den fri när den är frisk?
- Har du frågat din mor? - Ja.
- Vad sa hon? - Att ni skulle bestämma, far.
- Verkligen? - Det sa hon.
- Du kommer säkert att ta hand om den? - Ja.
Du inser att det blir ett tungt ansvar.
Du blir dess far och mor.
Vi måste hitta en bur åt din patient.
Gjorde du det eller inte?
- Verkar som om nån såg dig. - Än sen då?
De har tur som fått behålla huvena! Jag är stolt över det, far.
Sitt ner!
Vad tänkte du göra?
Tala om.
Sätt igång. Tala om.
- Ni vet varför, far. - På grund av din mor?
Tror du de var orsaken till hennes död? Vad tror du?
Att jag inte är karl nog att avgöra det?
Vet du vad din handling kan innebära för oss?
Om Frieda förlorar arbetet, som håller oss över vattenytan ett helt år?
Om vi inte kan arbeta här på sommaren?
Vill du gifta dig och sköta gården om två år?
Ska du försörja alla utan hjälp från godset?
Hur vet du att de är ansvariga?
Hur vet ni att de inte är ansvariga?
Jag vet inte. Men jag vet heller inte motsatsen.
- Vad menar ni med "inte där"? - Han är borta. Jag har sökt överallt.
Han är inte borta. När såg ni honom senast?
- Omkring kl. 2. - Omkring 2?
- Vet ni vad klockan är? - Jag vet, baron.
- Vad säger min fru? - Hon skickade mig hit. Hon är förfärad.
Det förstår jag. Ni är en idiot, Huber. Varför är ni här?
För att ta hand om ett barn! Är det så svårt?
- Förlåt mig, baron. - Stoppa era ursäkter nånstans!
- Var såg ni senast min son? - Här. Han sprang och lekte med barnen.
- Vart? - Det sa han inte.
- Märkte min fru inget heller? - Kålhuvudsincidenten upprörde henne.
- Hon drog sig tillbaka, opasslig. - Opasslig?
- Ja, en svår migränattack. - Det här är ett dårhus!
- Har ni sett min son? - Nej.
Fråga era söner. Sigi har försvunnit med några andra barn.
- Vad betyder det? - Att han är borta, för helvete!
Förvaltarens barn sa, att de bara sett Sigi springa med de andra barnen.
De tänkte inte på det.
Sökandet började strax efter midnatt.
De sökande, en del trötta, några druckna, delades upp i två grupper.
En sökte igenom godsets byggnader, en annan finkammade landsbygden.
Kring 02.30 Ijöd sirenen igen och kallade alla männen tillbaka.
Sigi hade hittats.
Han var på sågverket, bunden upp och ned.
Hans byxor var neddragna, och stjärten blödde efter käppslag.
Han var svårt chockad, ur stånd att gå.
Liggande på mage bars han hem på en provisorisk bår.
Efter gudstjänsten söndagen därpå bad baronen kyrkoherden om att få tala.
Stadspolisen förhörde många av er den här veckan. Förgäves.
Först trodde jag mitt barn torterades-
- av dem som skar av min kåIhuvuden.
För att bli kvitt! För vad?
Antagligen för att det var mitt fel att deras mor dog på sågverket-
- vilket är absurt.
Unge Felder sa till polisen, att det var hans motiv för "mejandet".
Jag har alltid hjälpt familjen Felder. Men folk är inte alltid tacksamma.
Det krävs karaktär.
Spring inte, Felder! Det är er heder jag försöker rädda!
De visar sig att den tappre Max Felder-
- skröt med sin "bragd" inför fästmön. Sen gömde sig fegisen hos sin familj-
- så han hade inte tid att tortera min son.
Hans far skulle hellre bita av sig tungan än skydda sin trilska son.
Jag vill påminna er om något som de de flesta kanske har glömt.
För två månader sen var vår doktor med om en ridolycka-
- och är ännu kvar på sjukhuset.
Olyckan orsakades av en tråd, som var uppspänd i hans trädgård-
- i avsikt att få omkull honom.
Även då var det ingen som såg eller hörde nånting.
Vi vet alla, att de som skadade min son och doktorn är här-
- mitt ibland oss, i detta rum.
Jag tänker inte låta såna brott gå ostraffade och hoppas att inget sånt-
- ska hända något av era barn.
Därför ber jag er alla: Hjälp mig hitta den skyldige eller skyldiga!
Om vi misslyckas ta reda på sanningen, försvinner friden ur vår gemenskap.
Jordägarens tal skrämde byborna.
Baronen var inte populär, men som mäktig gestalt och arbetsgivare till halva byn-
- var han respekterad. Hans uttalande om allas frid var olycksbådande.
Och det mystiska hos dessa kriminella dåd-
-väckte den gamla misstron hos bönderna.
- Kom in!
Eva!
- Får jag komma in? - Vilken fråga! Naturligvis, kom in.
Vad är det?
Vad är på tok?
De avskedade mig.
- Vad menar du? - Ingenting. De bara avskedade mig.
Informatorn avskedades också.
Jag vet inte vart jag ska ta vägen.
- Ensam på vägen är jag rädd. - Var inte orolig. Lugna dig.
Kom och sitt här. Lugna dig och berätta vad som hänt.
Nå?
Vad hände?
Baronens son mår inte alls bra.
Föräldrarna är desperata och arga.
De säger att det är informatorns och mitt fel-
- för att vi inte såg efter honom ordentligt.
Men jag är bara där för tvillingarna.
Jag har alltid skött dem mycket bra.
När ni och jag dansade hade jag fått ledigt av baronessan.
- Jag har inte gjort något fel. - Jag vet. Seså, sluta gråta!
Vart ska jag ta vägen nu? Min familj behöver det jag tjänar.
Du hittar något annat. Du vet att baronen är hetlevrad.
- Men han skäller värre än han biter. - Nej, allt är slut nu, jag vet det.
Baronessan vill inte träffa någon. Hon vill ta barnen med sig, till stan-
- eller till sina föräldrars egendom.
Jag ska försöka prata med henne. Vi spelade piano tillsammans, fyrhändigt.
Men det gick inte så bra. Nu har hon informatorn som studerat flöjt i stan.
- Han spelar inte så bra. - Det är sant.
- Vem gör sånt? - Vadå?
- Slår ett barn på det viset. - Jag vet inte.
Får jag stanna här i natt?
- Snälla, skicka inte iväg mig, herrn. - Hur kan du tro det?
Jag väntar bara på gryningen här i klassrummet. Sedan går jag.
Hemma kommer de inte att förstå.
De kommer att tro att jag gjort nåt fel.
- Vill du att jag ska följa med? - Hursa?
I morgon efter skolan? Jag ska hitta en vagn. Jag är tillbaka till kvällen.
- Varför skulle ni göra det, herrn? - Sluta var så formell.
Varför skulle du göra det?
Kom, jag ska spela nåt för dig. Om du vill.
God morgon, far.
- Jag är tillbaka igen. De släppte mig. - Jag ser det. Än sen?
Kan ni förlåta mig, far?
Förlåta dig, för vad? Att godset inte vill ge mig arbete.
Att Frieda fick vanhedrande avsked?
Att dina bröder och systrar inte har nåt att äta? Eller vad?
Efter skolan dagen därpå gick jag till godset för att fråga om Sigis hälsa-
- och lägga ett ord för Evas återanställning.
Jag fick veta att baronessan gett sig av med barnen på morgonen.
Motvilligt lånade förvaltaren mig en vagn att föra hem Eva i.
När vi lämnade byn passerade vi doktorn.
Några dagar efter Tacksägelsen hade Rudolf, hans fyraårige son, försvunnit.
Detta upprörde alla med tanke på de tidigare händelserna.
Pojken hittades till sist på vägen, inte alls klädd för en resa-
- ivrigt på väg mot staden.
På frågan vart han var på väg, svarade han att han ville besöka sin far.
Han kämpade med näbbar och klor mot att föras hem.
Doktorn fick höra om detta, och eftersom han ändå skulle skrivas ut snart-
-bestämde han sig för att avbryta sin sjukhusvistelse.
- Rudi? - Han var i vardagsrummet.
- Vad blir jag skyldig? - 3,50 mark.
Tack. Trevlig dag.
Rudi, var är du?
God dag, Rudi.
Vill du inte hälsa på din far?
Inte?
Jag hörde att du ville hälsa på mig på sjukhuset.
Och nu låser du om dig?
Då så.
Då vill jag inte träffa dig. Jag går min väg nu.
Stanna på toaletten om du vill.
Ha det så bra, Rudi.
Din mottagning är klar. Fru Wagner gjorde det.
- Varför berättar du det? - Jag vet inte. Trodde du ville veta.
- Tog hon väl hand om dig? - Ja.
- Hur gammal är du nu? - 14.
Det är häpnadsväckande hur lik du är din mor.
...din mor och jag är mycket oroliga för dig.
Tänk noga. Sover du dåligt? Är du överansträngd?
Nej.
Har du problem i skolan, som jag inte känner till?
Nej, far.
Du förstår inte varför vi är bekymrade. Jag ska förklara för dig.
Som du vet är jag också kyrkoherde i Birkenbrunn.
En dag kom en mor och besökte mig, eftersom hennes son, lika gammal som du-
- hade samma symptom som du har visat en tid.
Pojken verkade plötsligt mycket trött.
Han hade ringar under ögonen, han var nedstämd och glädjelös.
Han undvek att se sina föräldrar i ögonen-
- och ertappades snart också med att Ijuga.
Detta varade omkring ett halvår. Sedan gick allt mycket fort.
Han tappade aptiten, kunde inte sova, hans händer började skaka-
- hans minne började svikta, ansiktet och sedan kroppen fylldes av blåsor.
Till sist dog han.
Kroppen som jag måste välsigna såg ut som en gammal mans kropp.
Förstår du nu min oro?
Vad tror du orsakade dessa förändringar som ledde till pojkens olyckliga slut?
Jag vet inte.
Jag tror du vet mycket väl.
Vill du inte berätta?
Inte?
Då ska jag ge dig svaret.
Pojken hade sett någon som skadade de finaste nerverna i sin kropp-
- på det område Gud har rest heliga murar.
Pojken tog efter denna handling. Han kunde inte sluta.
Till slut förstörde han alla sina nerver och dog av det.
Jag vill bara hjälpa dig. Jag älskar dig av hela mitt hjärta.
Var uppriktig, Martin.
Varför rodnade du när du lyssnade till historien om den stackars pojken?
Rodnade? Jag vet inte. Jag tyckte synd om honom.
Var det allt?
Jag tror det finns en annan orsak. Den står skriven i ditt ansikte.
Var uppriktig, Martin!
Varför gråter du? Ska jag låta dig slippa bekännelsen?
Har du gjort vad den där eländiga pojken gjorde?
Ja.
Min arm!
Glad att du är hemma. Det var på tiden.
Det kan man säga. Ja
- Det var svårt med barnen utan dig. - Jag vet.
Han tycker inte om mig.
- Vem? - Rudi.
Han är i en svår åIder.
Faktiskt inte.
De är alltid i en svår åIder.
Ja.
Du saknade mig inte.
Vad betyder det?
Inget. Jag sa det för att det är sant.
Inget går upp mot en rejäl dos självförakt!
- Hursa? - Det var inget. Glöm det.