МИЛИОН НАЧИНИ ДА УМРЕШ В ДИВИЯ ЗАПАД
Аризона, 1882
Някой хора се раждат в погрешното време и място.
Това е Дивият запад, 1882 г.
Сурова земя за сурови хора.
С оскъдна храна и множество болести
животът беше ежедневна борба за оцеляване.
А това е мис Америка, 1880 г.
Мътните ме взели!
За да изгради дом и живот в тези негостоприемни земи,
човек трябва да бъде смел, безстрашен и твърд като желязо.
Куражлиите и издръжливите просперираха,
другите бяха просто големи женчовци.
Я виж ти! Изненадан съм, че се появи, Старк.
Нали каза, че ще избиеш семейството ми и ще изгориш къщата, та...
Давай!
Има ли някакъв начин да те разубедя?
Пожълтя ли, Старк?
Това беше малко расистко спрямо трудолюбивите ни приятели
от Далечния изток, нали момчета?
Вади го, кучи сине! - Ще ми се първо да го обсъдим.
Можем да намерим някакво разумно решение
и един ден ще се смеем над всичко това.
Не съм в настроение за смях, Старк. - Трябва да търсим хумора във всяка...
Това ще те разсмее. Погледни ни сенките.
Сякаш се канят да се целунат.
Погледни. Боже мой, Чарли.
Благодаря, много мило от твоя страна.
Страхотен човек си бил. Едва се познаваме, но какво пък.
Ще те перна по шапката, щом стана готов.
Смеем се, нали?
За какво беше кавгата? Аз вече не си спомням, а ти?
Овцете ти опасаха земите ми, Старк. Тревата няма да израсте повече.
Какво ще кажеш да ти платя загубите?
Дай ми два дни да продам от овцете и да се сдобия с парите. Само два дни.
Ако не получа парите, те погвам.
Благодаря ти за търпението, оценявам го.
Какво облекчение за хората, които чакаха да намерим разумно разрешение.
Някой да убие някого! Изгубих половин ден заради това.
Този човек е учител по английски в училището.
Да вкусиш малко.
Изстрелът накрая... Казах му, че ще платя, разделихме се
и после ме простреля в крака.
Само ме одраска, но... Погледни.
Какво?
Трябваше да се биеш с него.
Да се бия? Ти сериозно ли?
Той е най-добрият стрелец в района.
Ще приличам на болен от Паркинсон до него.
Какво е това? - Поредният начин на Бог
да ни каже, че ни обича. Щеше да е истинско самоубийство.
Искам да се разделим.
Какво?
Съжалявам.
Простреляха ме...
Знам. - Чакай малко.
Защо го правиш? Заради дуела?
Не, обмислям го от известно време.
Страхотен човек си, но осъзнах, че търся нещо друго.
Луис, заедно сме от година и половина.
Знам, че съм обикновен фермер... - Дори в това не те бива, Албърт.
Овцете ти са навсякъде. Работата на фермера е да държи овцете заедно.
Ходих до фермата ти оня ден и видях една от тях в двора,
3 на хълма, 2 в езерото и 1 на покрива.
Била е Бриджит. Има проблем с приобщаването, но пък е любвеобилна.
Ако ми кажеш какъв е проблемът, ще го разреша.
Ако бях по-възрастна моментът щеше да е подходящ.
Хората едва доживяват до 35 напоследък и не бива да се прибързва с женитбата.
Трябва да си обърна внимание.
Господи! Не го каза, нали? "Да си обърна внимание"?
Това е най-старото клише на света.
Но нищо. Знам защо го казваш.
Искаш да ми намекнеш, че проблемът е в мен.
Сбогом, Албърт.
Луис!
Обичам те. - Съжалявам.
Хайде, давай!
Да!
Харесва ти да се чукаш, нали? - Да, страхотно е!
Здравей, Едуард. - Здрасти, Мили.
Чакаш Рут? - Свърших по-рано
и мислех да я изведа на пикник. - Изглежда скоро ще приключи.
Изстреляй го, каубой, по цялото ми лице!
Добре ли изглеждам? - Да, много добре.
Може ли да те попитам нещо? - Разбира се.
Нямаш ли проблем, че приятелката ти оправя по 15 мъже на ден
и й плащат за това? - И моята работа не струва.
Знам, обаче ти си обущар.
Еди! - Здравей, скъпа!
Какво правиш тук? - Свърших рано
и реших да се разходим.
Дъхът ти... - Трябваше да го смуча. Извинявай.
Донесох ти цветя. - Прекрасни са.
Имам най-страхотният приятел, нали?
Трудно ми е да преценя. - Чао!
Рути, Клайд Ходжкинс иска да се отбие после.
Какво иска? - Анален.
Скъпи, ще мога да си купя новия колан за църква.
Прекрасно! - Знам.
В 17:30 става ли? - Да.
За колко часа е уговорката?
Това не е зъболекарски кабинет, Едуард.
Идва, когато реши и просто си пъха пениса в нечий задник.
Нека да е в 17:30.
По дяволите!
Закъсняваш. - За какво?
Прав си.
Албърт.
Здравейте, приятели. - Чухме за Луис. Ужасно е.
Съжалявам, Албърт. - Искате ли да поседнете?
Ще оставя задника си да почине.
Гледах тези стари снимки на мен и Луис.
От карнавала са. - Да.
Това е от пикника.
Това са танците.
Иска ми се да се усмихне на снимките.
Има толкова прекрасна усмивка.
Би било странно. Усмихвал ли си се на снимка някога?
Не. А ти? - За Бога! Не!
Щях да изглеждам като ненормалник. Седя си тук
и се опитвам да разбера къде, по дяволите, сбърках.
Направих всичко за нея.
Ако тя бе щастлива и аз бях. Друго не ме вълнуваше.
Тя беше това, което правеше стрелбите,
болестите, дивите животни, индианците
и всичко депресиращо свързано със Запада...
... поносимо.
Толкова много я обичам.
Ще се разплача.
Да се отцепим. - Да.
Какво ще правиш?
Не знам. Ще се самоубия.
Знам, че всичко изглежда безнадеждно в момента,
но има толкова неща, за които да се живее.
Наистина ли? За какво мога да живея в Дивия запад през 1882-ра?
Нека ви го обясня. Живеем в ужасно място и време.
Американският запад е отвратително, ужасяващо и опасно място.
Огледайте се. Всичко, освен теб самия, се опитва да те убие.
Бандити, побеснели пияници, проститутки, озверели животни,
болести, всякакъв вид рани, индианци, климатът.
Можеш да умреш дори в тоалетната.
Всеки път като ходя рискувам живота си.
Има змии в тревата. Дори да оживеете, ще ви пипне холерата.
Чували ли сте за нея? - Черната гадост.
Най-разпространената болест в Дивия запад.
Дори да оцелеете след всичко това, кое ще ви убие?
Проклетият доктор.
Имах настинка преди години. И какво ми каза? "Имаш пирон в ухото".
Пирон в скапаното ми ухо. Модерна медицина.
Имам 39 градуса. "Трябва да те ритне магаре".
Един свещеник убил двама души. Свещеник!
Убил един в дуел и после се върнал да убие сина му,
защото се страхувал, че ще му отмъсти. - Откъде знаеш?
Защото направи проповед по темата.
Урок за прозрението на истината.
Виждате ли онези момчета там? Виждате ли какво ядат?
Ребърца с лют сос. Люто по цял ден.
Защо? Защото луковиците им са прецакани
от ежедневното вдишване на газове в мините.
Само това могат да усетят. Какво причинява това на червата?
Запек, спазми, болести по черния дроб, бъбреците, хемороиди, възпаления.
Буквално могат да загинат от пръдните си.
Ако искате да видите още смърт, трябва да излезем навън.
Това е нашият кмет. Мъртъв е.
Лежи там от три дни и никой не си мърда пръста.
Не го местят, не проверяват дали наистина е умрял,
дори не му намират заместник.
През последните три дни най-висшият ни представител е мъртвец.
Погледнете! Вълци влачат тялото му, за да докажат тезата ми.
Сбогом, г-н кмете! Приятно превръщане във вълчи фъшкии.
Господи! Това, приятели мои, е Запада.
Отвратителна, ужасна, мръсна септична яма на отчаянието.
Защо не млъкнеш? - Ти млъкни!
Рут, за Бога! Престани! - Добре де.
Върви при д-р Харпър да те погледне утре.
Чуваш ли се? Какво ще стане, ако отида при доктора и кажа:
"Погледни го".
Ще каже: "Сигурно боли.
Ще ти сложа една сойка да изкълве кръвта".
Може би трябва да опиташ да поговориш с Луис.
Чудесна идея. - Така ли?
Истински джакпот.
Понякога се сещам. Хрумват ми добри идеи.
Нямах предвид веднага.
Слушай, не трябва да пиеш и яздиш.
Не!
Ще се оправи.
Къртис, приятелю, веднага се връщам.
Веднага се връщам или пък не.
Звучи прекалено оптимистично.
Албърт, какво правиш? - Трябва да поговорим.
1:30 сутринта е. - Трябва да поговорим сега.
Какво е станало с лицето ти? - Сбих се с някакво животно.
Пиян си. - Миниатюрно пийнал.
Не знам какво искаш, но е късно. Затварям.
Луис, чуй ме. Обичам те.
Ако можехме да поговорим, щяхме да изгладим нещата и те да потръгнат.
Албърт, отивай си. Сигурно си подходящ за някоя, но не и за мен.
Разбра ли? Лека нощ! - Дай поне да те пипна!
Държиш се идиотски!
Ще говорим утре.
Знаеш ли? Чух, че веднъж си пръднала и е звучало така.
Била е от миризливите, даже си пуснала малко в гащите.
Чух, че...
Знаеш ли какво ще ти купя с това злато, приятел?
Едно голямо, прясно парче пържола.
Бас ловя, че ще ти хареса. Какво има? Успокой се, момче.
Млъкни, Плъгър!
Здравейте, момчета. - Привет!
С какво мога да ви бъда полезен? - Яздим към Шърман Крийк.
Ще сме благодарни, ако ни покажеш най-краткия път.
Мога да ви го покажа.
Имам карта някъде тук. Точно така, сър.
Сега сте на главния път.
Той минава през Биволската глава, после право в Шърман Крийк.
Ако обаче искате най-краткия път, хванете през дефилето Билби.
По-безопасно е. По-малка вероятност от среща с бандити.
Благодаря. - Задръжте я.
Можеш да направиш още нещо за нас. - Какво?
Да ни покажеш златото.
Злато? Нямам злато.
Иска ми се да имах.
Имаше един участък нататък, но не изглежда обещаващ.
Със стария Плъгър ви го преотстъпваме, за да си продължим към града.
Там е работата.
Пътуваш към града по пладне.
Златотърсачите го правят, само когато имат нещо за продан.
Покажи ми го. - Кълна се, г-не, нямам злато.
Отивахме в града, за да...
Нека помисля малко. - Направи го.
Може би имам малко злато.
Ето го. Бях забравил за него.
Вземете го. - Вдигни оръжието.
Какво? - Няма да го взимам. Би било кражба.
Знаеш ли какво, старче? Ще се бием за него.
Клинч. - Млъкни.
Просто вземи златото. - Само крадец би го сторил.
Крадец ли ме наричаш, старче? - Не!
Тогава вдигай револвера.
Точно така. Сега го насочи към мен.
Стреляме на три.
Едно...
Две...
Мътните те взели, Клинч! Не беше нужно да го убиваш!
Знам, че не беше нужно, скъпа. - Той ти даде златото.
Проблемът е, че се наложи да повтарям.
Аз съм зает човек с планове. - Кучи син, това си ти!
Гледай да не го повтаряш пред хората ми.
Съпругата трябва да почита своя мъж. Нека опитаме още веднъж.
Боже! Обичам те. Аз съм най-щастливото момиче на света.
Не беше трудно. Качвай се.
Клинч.
Погледни. Ще ни отнеме половин ден до Биволската глава.
Ти, Инох и Джорди ще дойдете с мен.
Ще минем през прохода Билби към Шърман Крийк.
И без грешки след каньона. Не можем да ги допускаме на този етап.
Ана, предпочитам да си в безопасност.
Луиз, с Ана ще се отправите на изток.
Ще се установите тук в Олд Стъмп. Разбрахте ли?
Ще оставим нещата да се поохладят и ще пристигнем до 12 дни.
Хайде, момче.
Ела, Плъгър! Ела! Браво! Да вървим.
Боже Господи!
Я, кой се излюпи в 2 следобед.
Има свинска карантия със сметана, ако искаш.
Ще използвам нужника.
Ако умра, ще ми изпълните ли едно желание?
Само веднъж. Искам да си смените местата.
Майната ти!
Едуард, какво става?
Боже мой, Албърт, изглеждаш ужасно!
Точно от тази прямост имах нужда. А ти как си, друже?
Притесних се за теб. Не съм те виждал в града от седмица и отгоре.
Чух, че си тук по цял ден и спиш.
Не съм тук по цял ден. Излизам.
Например във вторник ходих до фермата на Чарли Бленч и му върнах парите,
за да не ме застреля. Да, направих го.
Не за това исках да говорим. - Ще ти кажа истината.
Просто исках да остана при нашите. Няма да са живи още дълго
и искам да им върна цялата обич и привързаност, която са ми давали.
Нали така, хора?
Пак ли те боцка като пръцкаш, тате? - Не ти влиза в работите!
Толкова го обичам.
Знам, че понасяш трудно раздялата, но трябва да излезеш от тази ферма.
Не си стригал овцете от седмици.
Въобще не знаеш какво е. Извинявай, но си нямаш идея.
Прибираш се всяка вечер при приятелката ти, която те обича,
правиш секс с нея... - Не. С Рут не сме правили...
Как така не сте...
Не сте правили секс с Рут?
Да. Не сме.
Тя не прави ли секс всеки ден поне с десетина човека?
Когато няма наплив, да. - Обаче двамата не сте го правили?
Не. Рут иска да изчакаме, докато се оженим.
И двамата сме християни
и искаме да се запазим за първата брачна нощ.
Едуард, правил ли си някога секс с някого?
С чичо ми, но беше отдавна и смътно си спомням.
Прав си. Нещата могат да са и по-зле.
Да. - Ще изляза, ще се срещам с хора.
Това излезе от пениса ми.
Навсякъде виждам деца да играят на "Пръчка и обръч".
Аз също. Едва ли им развива мозъка.
Трудно фокусират вниманието си. Четох го в един вестник.
Сякаш губят силата си да изобретяват като се взират в обръча по цял ден.
Между другото днес доставиха леда. Искаш ли да гледаме?
Да, ще е забавно. Винаги се вълнувам, щом видя толкова лед на едно място.
И аз се вълнувам. - Едуард, виж.
Да му се не знае!
Проклетият Фой. Тя ми каза, че не иска да се вижда с никого.
Каза, че иска да си обърне внимание. Погледни.
Проклетият Фой. Собственикът на салона за мустаци.
Гледай. Целува я. Тъпият Фой! - Френска целувка.
Пусни си и ти мустаци. - Не мога да си го позволя.
Кремове, лосиони. Нямам толкова пари.
Шибаният Фой! - Дай да идем на църква.
Ще се почувстваш по-добре. - Църквата не...
Виж, ледът!
Защо е толкова голям? - За да не се стопи.
Готино. - Интересно е как го правят.
Има една компания в Бостън, която ги изрязва на големи блокове
от замръзнали езера...
О, Боже! Божичко!
Стана толкова бързо.
Не прегрешавайте, деца мои.
Ще застигне праведно възмездие всички свободно пасящи стада,
за да не могат повече да взимат от залъка ни.
Точно като в тази част на Библията, описваща същата ситуация.
Бих искал да отправя молитва
към семейството на Джеймс Адисън, който загина тази сутрин,
при разтоварването на леда.
Джеймс, ще си спомняме с любов за теб този юли,
докато отпиваме студените летни напитки, за които даде живота си.
Още можем да ползваме шибания лед.
Преди да завърша сутрешната служба
искам да приветствам новите членове на общността ни.
Луиз Барнс и сестра му Ана.
Тъкмо се преселиха в Олд Стъмп и искат да си построят ферма.
Желаем им късмет. С това завършвам днешната служба.
Бог да ви благослови идната седмица.
Има предупреждение за пума в околностите.
САЛОН ЗА МУСТАЦИ
Здравей. - Привет.
Панаирът скоро ще е тук и си мислех да идем на покупки по-късно.
Мисля, че имаш нужда от нова рокля. - Нещо скъпо?
Скъпо до небесата. - Добре.
За Бога! - Здрасти, Албърт.
Здрасти. - Как е? Не съм те виждал тук преди.
Просто разглеждам. - Да...
Само че нямаш мустаци.
Знам. Мислех да пусна.
Извинявай, не те чух... - Казах, че може да си пусна.
Извинете ме, ще посетя тоалетната.
Какви точно мустаци искаш да си пуснеш?
Големи. Като онези, които се спускат покрай устата,
минават по протежението на челюстта,
съединяват се с бакенбардите
и накрая преминават в коса.
Мустаци "Мьобиус". - Да, точно такива.
Да. Трябва да знаеш, че такива мустаци са един много скъп аксесоар.
Знам го. - Ти си овчар.
Наслаждаваш ли се на това, което правиш?
Какво правя? - Крадеш нечия любима.
Наслаждаваш ли се? - Луис не ти принадлежи.
Не съм виновен, че иска някой, който има какво да й предложи.
Мога да й дам дом, топли завивки и бонбони в целофан.
Можеш ли да й предложиш същото? Намират ли ти се бонбони в целофан?
Да ти го начукам! - Точно това ми прави тя.
Здравей, скъпа. - Здрасти.
Здрасти, Марк. - Ед.
Дълъг ден. - Какво се е случило?
Боже! Един искаше да пуша пура
и да тръскам пепелта на топките му, докато му правя чекия.
Все едно мога да правя всичко едновременно.
Да.
Рут, мислех си...
За какво?
Обичам те. - И аз те обичам.
Отдавна сме заедно.
Какво ще кажеш да прекараме нощта заедно?
Искаш да правим секс?
Не веднага. Първо можем само да лежим няколко нощи
да видим как е и после ще решим. - Но ние сме християни.
Знам и искам да постъпя правилно пред Божиите очи,
но ако наистина се обичаме
мисля, че Бог не би имал нищо против.
Не знам.
Говорим за предбрачни отношения.
Имаш малко тук.
Благодаря.
Това е. Край. - Какво?
Приключих. Махам се. Отивам в Сан Франциско.
Наистина? Заради Луис?
Да, наистина. И да, заради нея.
Не знам как съм оцелял досега. Мразя Дивия запад.
А аз? Нали съм ти най-добрият приятел?
Да, затова искам да вземеш това.
Любимите ти чорапи?
Да.
А аз искам да ти дам това.
Това е късметлийската ти кърпичка. - Да.
И лепне.
Привет и на вас!
Джеймс, тук местните са дружелюбни.
И той отвърна: "Защо не духаш на твоя си кон?"
Внимавай, приятел! - Мисля, че ми дължиш едно питие.
Друг път! Ти по-добре внимавай.
Май не ме чу. Жаден съм.
Тогава защо не отидеш до реката на водопой с магаретата?
Последен шанс, хлапе.
Дявол да го вземе!
Албърт, да заемем позиция!
Ние си водим собствен бой тук.
Не е нужно да се намесвате. Ще се нараним подобаващо.
Никой да не се приближава!
Нашият бой е по-насилствен от вашите.
Наистина ме цапардоса! - Съжалявам.
Тъпак! - Добавих ново движение.
Не можеш да добавяш. За какво тренираме?
Боли ето тук. Точно под окото.
Зачервило се е. - Леко! Боли!
Благодаря. - За нищо.
По дяволите! Ела!
Съжалявам за това. Тук е често явление.
Сериозно? - Да.
Имаш бързи ръце. Май съм открила герой.
Аз? Не, не съм герой.
Аз съм оня от тълпата, който се подиграва с ризата на героя.
Виж кой е тук!
Кой е това? - Плъгър.
Здрасти, Плъгър.
Това беше брат ти там.
Да, Луиз. Винаги е бил малко непокорен.
Изглежда много приятен човек. Аз съм Албърт.
Ана. - Сега ли пристигнахте в града?
Да. - Добре дошли в страхотния ни град.
Благодаря. Идваме от Канзас Сити.
Щата Канзас? - Не, Мисури.
Често срещана грешка.
Исках промяна, затова дойдохме тук, за да си закупим ферма.
Аз се занимавам с това. Имам ферма на три километра от тук.
Крави? - Овце.
Да. - Сигурно ти носи удовлетворение.
Да, страхотно е. Все едно да разхождаш кучета, 150 много тъпи кучета.
По дяволите! - О, Боже!
Господи! Какво е това? - На кмета е.
Дявол да го вземе!
Как се запознахте?
Дойде в града ни преди няколко години, за да работи в училището.
Гърлото на стария учител беше прерязано от търкалящ се храст.
О, Господи! Пред децата?
Да, пред всички деца.
Дай да ти помогна. Боли ме като те гледам.
През цялото време бяхме заедно.
Даже си мислех:
"Възможно ли е да бъда така щастлив?
Сега ме обича, но един ден ще осъзнае, че е прекалено добра за мен."
И един ден това се случи.
Най-накрая успях да прилъжа момиче да се влюби в мен.
И после я изгубих.
Не гледаш на нещата от правилната гледна точка.
Смяташ, че не си й дал достатъчно, а какво ти е дала тя?
Казах ти. Позволи ми да бъда щастлив.
В място, което иначе е същински ад.
Позволила ти е? Осъзнаваш колко смахнато звучи това, нали?
Знам само, че тук не ме задържа нищо, щом вече я нямам.
Този тип Фой ми се струва голям кретен.
Ако е умна, ще го разбере.
Понякога момичетата трябва да срещнат 2-3 тъпака,
преди да разберат как изглеждат добрите мъже.
Може и така да е.
Добре ли си? - Това е първата ми цигара.
За Бога.
По дяволите! - Не я гледай!
Това е гърмяща змия. Ако стоим, без да мърдаме, ще си тръгне.
Добре.
Мисля, че не бива да си тръгваш утре.
Остани поне за уикенда. В събота няма ли панаир?
Проклет да съм, ако отида на глупавия панаир.
Луис ще е там в компанията на Фой.
Не искам да се поставям в подобна ситуация.
Ще дойда с теб.
Няма по-хубаво от това бившата да те види с друга жена.
Не знам. - Особено със секси и красива жена.
Като ни види, ще си каже: "Мамка му!"
Самата скромност си. - Малко съм напориста,
но пък имам хубави гърди.
Съжалявам. Извинявам се.
СКАНДАЛДЖИЯ АРЕСТУВАН ЗА УБИЙСТВО
Барнс, ставай! Имаш посетител.
Глупав кучи син.
Застреля сина на свещеника. Осъзнаваш ли, че ще те обесят?
На кой му пука какво ще правят?
Когато Клинч се появи, ще е все тая.
Ще ме измъкне оттук и всеки, който опита да го спре, ще умре.
Някой ден
ще се появи човек по-бърз от Клинч.
По-корав и силен.
Тогава Клинч ще е мъртвецът,
а аз ще си запаля пура, за да отпразнувам.
Не мисля, че на Клинч ще му харесат думите ти.
Една жена не бива да говори така за съпруга си.
Да видим дали ще се появи, преди да увиснеш на края на въжето.
Тик-так.
ДОБРЕ ДОШЛИ НА ОКРЪЖНИЯ ПАНАИР
Не, момчета! Андрю, Джонатан, отивайте си вкъщи!
Здрасти, овчарче! - Здравей!
Как си? Чух, че са арестували брат ти.
Добре съм. Слушай, Албърт...
Не се притеснявай за Луиз. Ако нещо се случи, вината си е негова.
Щом казваш. - Само така. Знаеш ли какво искам?
Да хапнеш и хубаво време? - Да се снимам за първи път.
Това са фъшкии. - Наистина искам...
Истински фъшкии. - Наистина са фъшкии.
СНИМКИ НАПРАВЕНИ ЧРЕЗ СВЕТКАВИЦА И ОТ САМИЯ ГОСПОД!
Никой да не мърда.
Чух, че един човек в Тексас се усмихвал, докато го снимат.
Стига! Наистина ли? Обсъждахме го миналата седмица. Истина ли е?
Не знам. Така чух.
Според мен е пълна измислица.
Не мърдайте.
О, Боже! - Дявол да го вземе!
Не се движете!
Шибаният панаир! Всяка година се случва. Винаги умира някой.
Наистина ли? - Миналата година имаше два дуела,
бой с ножове, сцената се срути и ни нападнаха индианци.
Защо индианците са така ядосани? - Не знам.
Разделихме страната по равно с тях. - Егоисти.
Дами и господа! Приближете се!
Опитайте проба от... Господинът и госпожата,
мога ли да отнема миг от вниманието ви?
Добре дошли. Интересувате ли се от чудотворен лек?
Имам най-добрите тоници и еликсири,
донесени от най-далечните кътчета на света.
"Огден празник за стомаха при киселини".
Един въпрос. Кой би празнувал при стомашни киселини?
Боже! Виж съставките. Кокаин,
алкохол, морфин, живак с тебешир...
Какво е "живак с тебешир"? - Наука!
И червена фланела? Да няма ризи вътре?
Само малки части. - Благодаря много.
Господи! Това са те!
Престори се, че си казала нещо смешно.
Много си забавна! Как го измисли?
Сега уж аз казвам нещо смешно... - Престани.
Представи ме. - Как да те представя?
Здравейте!
Фой и Луис, нали?
Точно така. - Това е Ана. Тя е...
Приятелката му. - Моята приятелка.
Моето ново гадже. - Правим секс до дупка.
През цялото време. Буквално живея в нея.
Ако искате да ми пишете, изпратете писмото до вагината й.
Да. - Имах такава риза.
Наистина ли? - Носих я на панаира преди 2 години.
Хубаво е, че връщаш модата.
Само идиот би захвърлил нещо толкова перфектно.
Отиваме на стрелбището. Ще дойдете ли?
Какво? - Ще бъде забавно.
Нека направим нещата интересни. По сребърник на уцелена мишена.
Прекалено е за мен. Нека да е по цент.
Какво има, Албърт? Да не би бизнесът да е зле - е-е?
Добре. Нека да е цент.
Господи! Албърт, такава овча скръндза си.
Време е за стригане на вълна. Опа, казах го.
Не е ли забавно? - Да.
Отиваме ли? - Идвай.
Чакай, не! - Заповядай, добри човече.
Благодаря.
Това е прекалено.
Защо не са патици или зайци?
Шест изстрела, шест поразени цели. Добра стрелба.
Заповядайте, госпожо. - Благодаря, скъпи.
Ще опиташ ли?
Можеш.
Дишай.
Дължиш ми шест цента, овча главо.
Знам. За Бога!
Момент. Да го направим ли още по-интересно?
Ако уцеля шест от шест, ще му дължиш долар.
Ако не успея, той ще ти дължи долар. - Какво?
Долар?! - Не съм виждал долар!
Никой няма долар! - Искам да го видя!
Стана интересно. Добре. Дай всичко от себе си, госпожо.
Колко бързо се движи това? - Тройна скорост, но е за експерти.
Колкото се може по-бързо.
Дявол да го вземе! - Поздравления!
Вие сте победителят. - Благодаря.
Хайде, дължиш му долар.
Ето го! - Красив е!
Махни шапка момче, това е долар!
Мъж, защитен от приятелката си.
И това ако не е от "голямото добрутро".
Казах, не е ли от "голямото добрутро"
Защо е толкова смешно? Защо?
Добро утро е поздрав. Кое му е смешното? Защо се смееш?
Не знам. Той се смееше.
Бившият ти няма никакво чувство за хумор.
Разбирам защо си го напуснала.
Върни си думите, задник! - Сигурно се шегуваш.
Не съм бил по-сериозен. Ти и аз, с пистолети.
Нямаш смелостта, малкия. - Утре точно в осем.
Приемам предизвикателството. - Утре е неудобен ден за мен,
а искам да присъствам. Нека го направим след 1 седмица.
Какво ще кажеш, Албърт? - Да. След една седмица става.
Утре трябва да прибирам овцете.
Една седмица. Хайде, Луис.
Ще ти купя масленки.
По дяволите!
Какво направих току-що?
Предизвика Фой на дуел с пистолети.
Не знам какво стана. Сякаш бях извън тялото си.
Видя ли изражението на Луис? - Не. Защо?
Беше ентусиазирана. Впечатлена.
Истински огън си. Не си показвал тази си страна досега.
Защото нямам такава. Дори не знам какво се случи.
Привлече вниманието й.
Ако спечелиш дуела, ще се замисли, преди да те зареже пак.
Не мога да спечеля. Да не съм Клинч Ледърууд. Ще ме убият.
Защо го спомена?
Той е най-злият стрелец в Дивия запад. Нещо, което аз не съм.
Така е. Не си Клинч Ледърууд.
Ще се оправиш. Имаме достатъчно време да те науча да стреляш.
Всичко ще е наред. - А, да, и още нещо,
как можеш да стреляш така? Коя си ти, по дяволите?
Баща ми правеше оръжия. Можех да стрелям, преди да проходя.
Стомахът ме боли. Лошо ми е.
Защото се тревожиш. Да идем да пийнем.
Хей, симпатичната млада двойка,
искате ли масло от сливи?
Хората умират по панаирите. - Да.
Насочваш десния палец колкото можеш наляво.
Кръстосваш, придържаш и изпъваш ръката напред.
Така ли? - Ти май не си стрелял никога.
Не съм. Но имам пистолет. Нали стрелях на стрелбището.
Онези са четвъртинки, а тези са пълни.
Приготви се. Пълен е и ще го изпразня по твоите нещица.
Затваряй си устата и се фокусирай.
Няма да се получи. Няма да стане.
Ще стане и Луис ще се върне право при теб.
Как се вадят?
Не става с мастурбиращи движения.
Защо си толкова мила с мен? - В какъв смисъл?
Появи се от нищото. Аномалия в ужасния ми свят.
Сигурно имаш милион неща по-интересни от това.
Не мога ли да си имам приятел? Като че ли ти имаш нужда от такъв.
Предполагам. Обаче не знам нищо за теб.
Мога ли да те попитам нещо? - Да, разбира се.
Защо обичаш Луис?
Мога да изреждам дълго.
Чувствам се добре, когато съм с нея.
Изискана е, забавна, невероятно красива.
Хубава е, да. Честно казано, извинявам се, че ще го кажа,
но не знам какво друго виждаш в нея.
Наблюденията ми са, че е малко озлобена и самовлюбена
и за мъж с толкова качества като теб си мисля, че...
Не знам какъв си мислиш, че съм, но... - Пак го правиш. Винаги се подценяваш.
Държиш се така, сякаш тя ти прави услуга като излиза с теб.
Албърт, ти си привлекателен, мил, забавен, умен, постигнал си нещо тук.
Повечето не могат да се похвалят с това.
Ти си добър фермер. - Боже! Дори с овцете не се справям.
Луис беше права. Не мога да ги следя. Имаше една в публичния дом.
Отидох да си я прибера и незнайно как си беше спечелила 20 долара.
Но ти благодаря за думите.
Дивият запад е гадно място, но не това е проблемът ти.
Проблемът е в теб. Имаш нужда от повече увереност.
Прицели се, овчарче.
Готово! - Виждаш ли?
Една свалена. Фой трябва да ме остави да стрелям 16 пъти преди той да стреля
и ще спечеля. - Всичко ще е наред, обещавам.
Ще се справим.
ЗНАХАР
Проклет да си, Албърт! Край с приятелството ни!
Днес се справи отлично. Много по-добре от миналата седмица.
Имам изненада за теб.
Заслужи си от супер тайните курабийки на Ана Барнс.
Чакай. Какво е това? Курабийки с марихуана са, нали?
Не, не ми действат добре. - Това е курабийка с марихуана.
Разбрах. Не искам. - Поне я опитай.
Най ме е страх да не се предозирам. - От една курабийка?
Последния път като пробвах мислех, че прерийните кучета четат мислите ми.
Отхапи мъничко. - Съвсем малко.
Парченце, не повече.
Шегуваш се, нали? - Много сериозен съм.
Знаеш ли как действа? А ако се метна от скалата или нещо откача?
Отхапи това. - Вече го опипа.
Тогава от другата страна. Точно така.
Ето.
Сега ще чакаме да залезе слънцето.
Много е особено.
Така ли трябва да се чувствам?
Даде ми точното количество, нали? Не съм прекалил.
Просто се остави на момента.
Чувствам, че костите ми натежават,
сякаш имам повече кожа.
Все едно тялото ми се подготвя за зимата, което е странно,
защото не е зима и има много до тогава.
Нещо не е наред като преглъщам.
Не е нормалното ми преглъщане.
Боже! Ана, той знае! - Какво?
Знае какво правим.
Не, не искам да се присъединявам.
Не искам.
Вечерята, мързелив негоднико.
Каква загуба.
Кой е мързелив сега, шерифе?
Привет!
Изглеждаш зашеметително. И може би малко некомфортно.
По дяволите! Прекалила съм, нали? - Не.
Не съм била на такава забава, а жената в магазина ми предложи това.
Никой не е облечен така. - Какво ти пука за тези нещастници?
Изглеждаш фантастично. - Приличам на Джейн Остин. Изцяло.
Не изглеждаш като нея.
Изглеждаш много красива. Можеш ли да дишаш с това?
Най обичам да нося широки дрехи, за да мога да се отпусна.
Личи ти, с този работен екип.
Това ме подсеща за шестте атрибута, придържащи панталоните ми.
Да. - Харесва ми задната част.
Да. Харесва ми, че модните тенденции са да симулират голям задник.
Това е симулация на голям задник. Ако бях черен,
щеше да е най-гадният номер, който можеш да ми погодиш.
Щях да кажа: "Господи! Голям задник! Любимият ми!"
Вдигам и казвам: "Мамка му! Било измама!"
Съгласна съм. Като вдигнеш няма друго, освен метална клетка.
Готова си да изпуснеш парата. - Напълно.
Поне ще прекарам последния ден от живота си по забавен начин.
Албърт. - Какво?
Вярваш ли ми?
Да. - Добре. Всичко ще е наред.
Ако мислех, че ще загубиш, щях да го отменя.
Разбираш ли?
Да.
Имай ми доверие.
Аплодисменти за групата на Джеймс!
Благодаря. Радвам се да се завърна в Олд Стъмп.
Има ли индианци тук? Как сте си купили билети? Нека позная. Чрез скалпиране.
Телеграфът е истинска лудост.
Вярно, че е по-бързо от Пони експрес,
но каква е ползата като не можеш да пратиш снимка на оная си работа.
Дават ми сигнал, така че насладете се на хапките и напитките така,
както конят ми се е насладил да ви ги приготви.
Пригответе се за танца на влюбените.
Хайде. - Не струвам в танците.
Никой няма да забележи. - Как така?
Понеже не си добър в нищо.
Здравей, овчи.
Здрасти, Фой. Луис.
Здрасти, Албърт. - Големият ден е утре.
Един последен танц? - С теб?
Не с мен. Танцът.
Точно така. Ще танцувам с нея.
За танца на влюбените за вас ще пее нашият Маркъс Торнтън!
Ужасна публика.
Готова ли си за особняшки, традиционен за Запада танц?
И още как!
Не си ли роден за любовта крайна, недей да се отчайваш.
Ще ти кажа малка тайна, как сърцата на красавиците да омайваш.
Кураж ти нямаш и приличаш на глупак.
По момичето си падаш, твоя е, само ако имаше мустак.
Мустак, мустак, само ако имаше мустак.
Може да си селянин обикновен, сърцето ти на крал е.
Ако за моми да гониш си роден, кралски маниери покажи поне.
Нямаш пукната пара и къщи, всеки вика ти тъпак.
Би отвел момиче вкъщи, само ако имаше мустак.
Мустак, мустак, само ако имаше мустак.
Грозен като жаба, вироглав, дебел и прост.
Дамите от тебе бягат. Ако под фуста влезеш, вдигай тост.
За да успееш да закършиш, чуй съвета ми и не бъди глупак.
Момиче можеш да забършеш, само ако имаше мустак.
Мустак, мустак, само ако имаше мустак.
Мустак, мустак,
рунтав мустак, рехав мустак, моя мустак, твоя мустак.
Кажи думата мустак. Мустак, мустак.
Сега имаме един и същ мустак.
Мустак, мустак. Само ако имаше мустак.
Шибан задник.
Да си свием една бутилка и да се пръждосваме оттук.
Харесва ми идеята. - Веднага се връщам.
Пишката ти се показва.
Здравейте. С Албърт решихме да го разделим,
та просто се отбих да ви пожелая успех утре.
Благодаря.
Малко е странно, че една жена може да те надстреля.
С приятелката ми искаме да бъдем сами.
Искаш ли да чуеш нещо още по-странно?
Мога даже да те надпия.
Уверявам те, че това е невъзможно.
50 цента за победителя.
Едно, две, три...
По дяволите! - Не се тормози.
Алкохолът не се комбинира добре с крехката същност на жената.
Прав си. Заповядай. Купи на приятелката си мозък.
Моля? - Ти си идиот!
Най-прекрасният мъж лази в краката ти, а ти си тук с този истински кретен.
С кого излизам си е моя работа.
Така че си гледай твоята, кучко.
Такива големи очи, а толкова сляпа.
Приятна вечер.
Не са толкова големи. - Направо са като на китайка.
Боже! Обичам те! - Аз също.
Какво е това?
Поне стопля. - Студено ли ти е?
Малко. - Ето, вземи.
Не, не! - Всичко е наред. Вземи го.
В семейството ми е от 97 поколения.
Песента за мустаците не ми излиза от главата.
Мисли за друга. - Не мога. Знам само три.
Така е. И все на Стивън Фостър. - Да.
Каквото и да стане утре, искам да ти благодаря.
Нямаше да стигна далеч без теб и...
Може би алкохолът говори в момента или е от адреналина,
но мисля, че ще се справя.
Мога да го победя. - Звучиш доста по-убедително
от човека, който ме измъкна от бара преди време.
Странно е, но все още не знам нищичко за теб, след цялото това време.
Всеки път, когато подема темата, ти я сменяш.
Няма много за разказване.
Историята ми е подобна на твоята.
Мразя Запада почти колкото теб.
Наистина ли? - По свои причини, но да.
Сега още повече искам да чуя.
Общата омраза е много по-свързваща от общата любов.
Ако двама души мразят едно и също се създава истинска връзка.
Омразата мести планини. - Да.
Преди да забравя. Хей, Бриджит!
Тя си знае. Ела. Точно така. - Господи.
Какво е това? - Нещо, с което искам да благодаря.
Албърт? - Не е нещо особено...
Не се вълнувай. - Какво е?
Боже мили! - Нали?
Усмихва се. Усмихва се на снимката! - Не е ли невероятно?
Купих я миналата седмица. - За този човек ти разправях.
Дори не знаех, че съществува. - Изглежда не е луд.
Така ми каза човекът. - Снимката отнема 30 секунди.
Стоял е усмихнат в продължение на цели 30 секунди.
Никога не съм бил щастлив 30 секунди.
Че кой е бил? Това е Дивият запад.
Трябва да е луд. - Кой знае.
Много мило от твоя страна.
Нищо не е.
Длъжник съм ти.
Никой не е правил подобно нещо за мен.
Стига. - Благодаря ти.
Съжалявам. Не трябваше да го правя.
Няма проблем.
Беше истинска приятелка.
Да. Аз...
Късно е. - Ще те изпратя.
Благодаря.
Успех утре. Ще бъда там.
Добре.
Лека нощ. - Лека нощ.
Ехо?
Какво е това?
Нищо.
Метеорологичен експеримент.
Всемогъщи Боже!
Не можеш ли да го отмениш? - Не.
Ще ме сметнат за страхливец.
Мили, ако двубоят се състои, ще го убиеш.
Така става при дуелите.
Той не е лош човек, Фой.
Загубеняк е и винаги мирише на овце, но не заслужава да бъде застрелян.
Луис, решението ми е окончателно.
Направи ми онова. - Уморена съм.
Луис!
Социалният ми ранг е подобаващ.
Важен човек съм.
Имам си собствен бизнес. Хората ми завиждат.
Какво има?
Фой! - Не сега!
Здравей, скъпа.
Много добре.
Не мислех, че ще се появиш, овчи.
Слушай, Фой...
Проклет да съм. Свърши ли? - Напълно.
Слушай, Фой...
Твоя е.
Луис...
Наистина ме е грижа за теб,
но някъде по пътя
забравих, че връзката е двупосочна улица.
И наскоро си спомних
какво е някой да го е грижа за мен.
Харесва ми.
Щом желаеш да прекараш остатъка от живота си
с космарлясалата си минджа,
то нека Бог е с теб и всичко най-добро.
Осъзнах, че шегата не беше много ясна.
Нямах предвид, че нейната е космата,
а визирах мустаците на Фой...
Става й космата, когато той...
... си пъхне лицето там...
Да.
Аз схванах.
Ана?
Страхливец. - Благодаря.
Не е там. - Убеден съм, че е добре.
Не разбирам. Подготвяхме се цяла седмица.
Не може, хей така, да не се появи. - Дали ще правите секс?
Може би, все някога. Не знам. - Когато стане си мислех,
че можем да го направим заедно като приятели, да се обединим сексуално.
Няма да правим секс. - Извинявай.
Рут, хайде да се шибаме! - Идвам.
Гледа да ме държи изкъсо.
Клинч Ледърууд. - Направо страхотно.
Още едно нещо, което може да ни убие.
По-добре да носим ковчези вместо дрехи.
Някой, в това вмирисано подобие на град, ще умре.
Един от хората ми е видял мъж да целува жена ми снощи.
Искам да знам кой е бил.
Човече. - Някой здраво се е прецакал.
Приличате на добри люде,
които знаят, че не бива да взимат това, което не е тяхно.
А това...
... е мое.
Ще попитам още един път.
Кой беше?
Кой?
Погрижете се да получи посланието ми.
Очаквам го на главната улица утре по обяд
или ще започна да избивам хората. Добре.
Трябва да изчезваш оттук.
Момчета, там има изоставена сграда.
Ще оставим златото там. Бен, вдигнете лагера.
Искам да прекарам малко време с жена ми.
Дадено, Клинч. Да вървим, момчета. Хайде!
Слизай.
Кой беше?
Марк Твен. - Какво? Той ли беше?
Господи! Как може да си толкова тъп?
Чакай! - Кой?
Няма да повтарям. Кой?
Шериф Брейди е.
Моля те, не го наранявай.
След всички години заедно, мислиш, че не знам кога ме лъжеш?
Аз не...
Плъгър?
Казвай кой е или Плъгър ще получи един между очите.
Стига, Клинч. - Мислиш, че се шегувам?
Добре. - Кой?
Албърт Старк.
Албърт Старк?
Така е по-добре.
Пазех я мека и нежна за теб.
Виждаш ли?
Липсваше ми, скъпа. О, как ми липсваше.
Колкото по-дълъг е пътят, толкова по-малко получавам.
Имам нужда от нежно докосване
от жената, която обичам, за да се успокоят уморените ми кокали.
Сега съм тук. Ти също.
Време е да покажем, че сме мъж и жена
по подходящия начин. - Хей, задник.
По дяволите! Не мога да го оставя така.
Така е по-добре.
Албърт?
Албърт, трябва да се махаш оттук!
Това правя.
Веднага! Клинч ще те търси!
Заминавам. Отивам в Сан Франциско.
Трябваше да го направя преди седмица.
Съжалявам. - Знаеш ли какво? Аз също.
Ами баща ти? - Попитах го дали ще дойде. Отказа.
Горе на хълма е. Погребва се до майка ми.
Не исках да... - Ана, не ми губи времето.
Недей! Имаше много възможности да ми кажеш, но ме излъга.
Не съм те лъгала. - Как го наричаш ти?
Омъжена си за най-лошия човек в Запада.
Не мислиш ли, че трябваше да ми кажеш?
Не ти казах, защото исках да те предпазя.
Глупости! Гледаше само себе си.
И защото те харесвам.
Не исках да те подплаша. Не бях срещала човек като теб.
Някой, който не убива хора? Вярно, че трудно се намират.
Затова жените все мрънкат: "Боже! Къде се скриха не убийците?"
Не е моя вината. Оженихме се, когато бях на девет.
Девет?! Как става това? Имаше ли церемония?
Естествено. Нашите присъстваха, както и няколко съседа.
Не исках да свърша като някоя 15-годишна мома.
Дори не знам защо съм изненадан.
Всички момичета, в които се влюбвам, ме разочароват
и всеки път оставам изненадан.
Обичаш ли ме? - Свърших, така че можеш да си ходиш.
Добре де, излъгах. Какво трябваше да ти кажа?
"Аз съм Ана, чукам се с убийци, откакто станах на 10."
Изчакал е година? Какъв джентълмен. - Същата нощ ставах на 10.
Приключих с него. Цапардосах го и втъкнах маргаритка в задника му.
Какво? - Ето колко означаваш за мен.
Знаеш ли какво...
Обичам момиче, което дори не съществува.
Ана ли се казваш наистина?
Или е нещо ужасно от сорта на Гуендолин?
Казвам се Ана и съм същото момиче, в което се влюби.
Бях себе си.
Може би за пръв път в живота ми.
Не мислех, че те заслужавам, но знаеш ли какво?
Обичам те.
Това е Клинч. - По дяволите!
Има пътека, която води към билото. Тръгвай!
Ще те убие... - Ана, тръгвай!
Албърт... Винаги дърпа спусъка на две.
Инох, Джорди, погрижете се за конете.
Няма го тук, Клинч. - Наоколо е.
Старк! Знам, че си тук!
Бен, провери нужника. Луиз, навеса.
Луиз, ако е възможно тая седмица, а?
Съжалявам, шефе.
Ето го! Шефе!
По дяволите!
Да го пипнем!
Какво ще правим сега?
Ще се върне.
Къртис, това беше изключително, приятелю.
Когато се отървем от това, ще ти намеря кобила–курва.
Как ти звучи? Всичко, което пожелаеш.
Може и крава, ако предпочиташ. Искаш ли да клатиш крава?
Предполагам в сексуално отношение си авантюрист.
Как, по дяволите, да наклада огън?
Сигурна ли си, че го искаш? - Напълно сигурна.
Не мога да повярвам, че ще правим секс.
Щом Клинч Ледърууд е тук, можем да умрем всеки един ден.
При тези обстоятелства мисля, че Бог ще ни прости.
Добре, да започваме. - Вълнуваш ли се?
Това ми е първата вагина. - Не си ли виждал?
Не. Все едно е празник и ще получа торта.
Готов ли си? - Да.
Боже.
Какво?
Да не те боли? - Не ти ли харесва?
Харесва ми, но просто...
прилича на фишек увит в говеждо.
Има още. Това е само отвън, има и гънки.
Добре! Ще взема да затворя Библията. - Еди, така трябва да бъде.
Така ли? - Ще ти стане добре.
Добре, че не получих тортата.
Добре. - Готова ли си?
Ще е приятно. Ще ти хареса. - Лекичко. Извинявай.
Да! Това тук ли трябва... - Да.
Разбира се, добре.
Сега схванах. Голямо, а? - Огромен е.
Говорех за теб.
Ана? - Рут, може ли да вляза?
Разбира се.
Клинч е отвън.
Качва се по стълбите. - По дяволите!
Моля ви не ни застрелвайте в нощта ни за секс.
С теб имаме проблем.
Мамка му!
Понеже твоите хора са задници, ще те изгорим на кола.
Спри!
Как задник като теб притежава силата да говори езика ни?
Задник, но начетен.
Тъй като бледоликите задници не ме харесват,
запазих знанията за себе си.
Изчетох много книги, знам много езици и съм добър с математиката.
Защо си тук?
Развържи ме и ще ти кажа.
Говори езика ни и нямаме причина да не му се доверим.
Качих се на влака и следващото, което помня, е как се будя тук.
Сега не знам какво да правя.
Аз ще ти покажа пътя.
Какво е това? - Твоят път.
Ще откача, знам си аз. - Няма страшно. Обещавам.
Наркотиците не ми действат добре. - Захлупен задръстеняк.
Смотан! - Бастун!
Добре де!
Тоя изпи цялата купа!
Какво? - Изпи цялата купа!
Мамка му! Това лошо ли е?
Беше за цялото племе.
Сега вече ще откачиш и вероятно ще умреш.
Подава се, виждам го.
Момче е, г-н Старк. - Добре.
Не искате ли да прегърнете бебето?
Майната ти!
Сложи го под възглавницата
и феята на зъбките ще ти остави паричка.
Няма фея на зъбките, идиот такъв! Сега изчисти тия фъшкии!
Клас, приветствайте днешния оратор, президентът Ейбрахам Линкълн.
Здравейте, диванета!
Седем години назад, броени от сега, бях без пукната пара, като вас.
Но сега съм президент
и съм неземно богат.
Мога да си позволя всичко, което поискам.
Не мисля, че това е истинският президент Линкълн.
Луис! Погледни какъв велосипед имам!
Искаш ли да отидем...
Дявол го взел!
Извинете!
Не!
Спрете! Върнете се!
Мамка му! Пак ли? - Да пипнем кучия син!
Ти си идиот. Такива големи очи, а толкова сляпа.
Не са чак толкова големи.
Ще ме прощаваш, Албърт.
С момчетата сме приготвили нещо специално за теб.
Кураж ти нямаш и приличаш на глупак.
По момичето си падаш, твоя е, само ако имаше мустак.
Мустак, мустак, само ако имаше мустак.
Ние сме пазителите на бъдещето.
Влез, когато си готов.
Старк!
Успя ли да застреляш черния кондор? Срита ли го в топките?
Да.
Откъде знаеш?
Това значи, че в теб се крие истинска смелост.
Ако се уповаваш на силата, все още имаш шанс за щастие.
Благодаря ти за всичко, вожде Кочис. Задължен съм ти.
Има една стара поговорка сред народа ми:
"Понякога единственият път на човек да открие щастието
е да донесе опиати на племето."
Благодаря, че ми позволихте да се омая с вас. Вече знам какво да сторя.
Добре, скъпа.
Да видим дали на гаджето ти му пука за теб.
Има още...
шест минути до пладне.
Ако не се появи, ще събира парченца от теб по цялата улица.
Старк!
Я, кой се появи.
Пусни я, Клинч!
Дали истинската любов ще покори всичко останало, скъпа?
Пусни я и нека се разберем като възрастни.
Луиз, Бен, поемете я!
Албърт, не изглупявай! Бягай оттук!
Махай се оттук! - Късно е.
Вече е постъпил глупаво. Не е ли така, Албърт?
Бил си с жена ми.
Не сме го правили, ако въобще има значение.
Слушай. Имам идея.
Ти си истински здравеняк, нали? Защо не го докажеш?
Чрез дуел. Ти и аз. Тук и сега.
Май си си намислил предсмъртно желание.
Ще трябва сам да разбереш.
Извади пистолета.
Насочи го към мен. - Не!
Добро момче.
Добре. Ще стреляме на три.
Едно...
Играя карти отдавна и не бих заложил на това, Старк.
Кой те научи да стреляш?
Жена ти.
Мътните ви взели!
Преди да ме убиеш, позволи ми няколко последни думи.
Бъди бърз. - Остави Ана да живее.
Става ли? Нека живее.
Не е нейна вината. Аз я целунах, не тя мен.
Не е виновна тя.
Е, не ми каза, че е омъжена, така че е виновна съвсем малко.
Да. Може би заслужава куршум в ръката?
Какво... - И още нещо.
Прародителите ми са били араби
и мюсюлманската традиция изисква да изпълня една предсмъртна песен.
Ще отнеме само миг.
Какво има, Клинч, не се ли чувстваш добре?
Шефе, добре ли си? - Какво ми става?
Знаеш ли? Има милион начини да умреш в Дивия запад.
Глад, болести, дуели
и дивите животни, като змиите.
Интересното е, че дори не е нужно да те ухапят.
Трябва само да се вкара малко отрова в кръвта ти и си прецакан.
Например, ако извлечеш отрова от гърмяща змия и я сложиш в куршум,
ти трябва само един точен изстрел.
Не съм достатъчно добър да те уцеля на критично място,
но ако те хвана неподготвен... Ана ме научи на най-основното.
Дори малко количество отрова в раната е достатъчна да убие човек...
Албърт. Мъртъв е. Направи го.
Да. - Дали чу умните ми приказки?
Не, не мисля.
Все пак се кефя. - Страхотно.
Получи се добре.
Албърт!
Много съм възбуден в момента. - Да идем на сянка и да се чукаме.
Браво, овчарче. - Нещо против, че убих мъжа ти?
Не, за Бога. И без това нямаше да се получи.
Той е методист, а аз половин еврейка. - Така ли?
Не. - Слава Богу!
Не си арабин, нали? - Не.
Боже! Помислих си: "Застреляй ме!" - Да, знам. Господи!
Всичко е точно. - Албърт.
Здрасти, Луис.
Слушай, ако искаш да поговорим, много бих се радвала.
В смисъл, мога да се отбия у вас по-късно вечерта.
Знаеш ли, Луис, с удоволствие,
но трябва да се прибера и да си обърна внимание.
Уби Клинч Ледърууд, най-смъртоносният стрелец в Дивия запад.
Май така стана.
Може би дават парична награда някъде.
Не бях се замислял.
И какво ще направиш?
Пристъпете насам. Кой иска да се пробва на стрелбището?
Аз ще пробвам.
По панаирите хората мрат.
Какво, по дяволите... Доведете ми белите женски.