Bror.
Kanske det vackraste ord som finns.
Aaron, jag trodde aldrig att någon skulle bry sig.
Det här... Det här är det vackraste.
Och jag har dig att tacka för det.
MÖRDAD KVINNA HITTAD
GEIN ERKÄNNER
Efter försvinnanden uppmanar polisen unga kvinnor
att vara extremt försiktiga.
Åh, Aaron... Vad har du gjort?
Hysch, lilla vän, säg inget nu
Mamma ger dig en jävla fågel, ju
Om den jävla fågeln inte dör
Ska mamma ge dig nåt att gråta för
-Du blir extremt bra på bild, Angela. -Snälla!
Jag gör vad du vill, skada mig inte!
Vi ber dem att inte böna, ändå bönar de. Vi ber dem att inte be, ändå ber de.
Det är några få enkla regler, ändå bryter de emot dem.
Vad vacker. Du är väldigt begåvad.
Om du släpper mig, så kan jag hjälpa dig att göra dem.
-Tycker du verkligen det? -Ja, och du kan tjäna så mycket på dem.
-Sälja mina dockor? Jag älskar dem! -Förlåt! Förlåt! Jag ville bara...
Tänker du säga något jag aldrig hört förr? Va? Va?
Tänker du säga att du älskar mig?
-Vill du leka en lek med mig? -Visst, vadå för lek?
Sten, sax, påse. Det är min favorit. Jag har inte alltid varit bra på den.
Hur då? Mina händer...
Du ser ut att välja påse.
-Berättar jag, så förlorar jag ju. -Härligt.
Beredd? Ett, två, tre.
Kör!
Påse tar sten.
Du fuskar! Nej!
Hysch, lilla vän
Gråt nu ej
Jag vill bara titta lite.
Och nu... Och nu...
Nu kan du inte skvallra.
-Stilla! -Ner på golvet!
-Här borta. Skadad vit kvinna. -Sir!
-Ditt jävla odjur! -Nej, sir!
Ditt jävla monster! Ditt jävla odjur!
Din jävla galning!
Ni hade sönder min mask. Aaron kommer att bli så arg.
-Lägg ner den. -Nej! Nej!
Vi har gjort en grundlig genomsökning utan att hitta ett enda bevis
att det finns en tvillingbroder vid namn Aaron eller något annat.
Skitsnack! Han hör hemma i fängelse!
Då ni bedöms vara psykiskt sjuk och inkapabel att skilja sanning från fantasi
överlåts ni till sluten psykiatrisk vård
i resten av ert liv. Ordning!
-Jag väntar när du kommer ut, din jävel! -Ordning i rättssalen!
Passa dig! Kommer du ut, så är jag där!
-Ni gör mig illa! -Håll käften, för fan!
Jag sa att det här var en dum idé.
Var det du eller din inbillade tvilling som gjorde det här?
Peter?
Jag har ingen inbillad tvilling.
Bra. Ni kan köra igång.
ÅRATAL SENARE
Någonstans där ute finns hans offers familjer.
De gnisslar nog tänder, precis som jag.
Han är en galning som aldrig borde släppas fri.
Jag förstår er frustration, men Peter och jag har gjort framsteg.
Jag är helt säker på att han är kvitt sina demoner.
Jag önskar att jag kunde tro er.
-Peter, känner du dig verkligen säker? -Tack vare er känner jag mig starkare.
-Jag ser fram emot våra videosamtal. -Jag med.
-Jag finns här när du behöver mig. -Tack.
Var lycklig och behåll tron.
Ta hand om dig, Peter.
Vet ni, om han får återfall
så är er karriär lika död som alla tjejer han dödade.
Peter. Peter.
Vad har jag sagt om att gå in här, din lilla jävel?
-Förlåt, morbror Charles. -Är du en flicka?
Bara flickor leker med dockor. Bara en flicka skulle vara olydig hela tiden.
Jag ville bara se min mamma.
Om du så gärna vill vara en liten flicka så ska jag göra dig till en.
-Nej! Släpp! Hjälp mig, Aaron! -Kom, din lilla skitunge! Sluta!
Nej! Aaron!
-Hallå? -Det är doktor Bauer. Hur går det i huset?
Allt är som vanligt.
Har du gjort i ordning din videologg? Går allt bra?
Ja, jag känner mina känslor. Jag är där jag ska vara.
-Bra. Några problem med Aaron? -Hur då? Han finns ju inte.
Precis. Vad skönt att höra.
Jag finns här om du behöver mig. Du har alla nummer. Ring när du vill.
Vad det än gäller.
Tack. Hej då.
Peters logg, dag ett.
Det var synd att min morbror lät det här vackra huset...
Han var en stor man. Väldigt respekterad.
Morbror Charles!
Gör det. Gör det.
Jag vill inte!
Monica Barfield? Ett ögonblick, så ska jag visa er runt.
-Några frågor? -Har ni hyreskontraktet?
Ja, men det finns något jag är juridiskt bunden att tala om.
-Har det gjorts amfetamin här? -Nej, det gäller inte det här huset.
-Gäller det utsikten? -Så perceptivt. Jag måste berätta...
Det kvittar. Jag är trött på att leva ur en resväska och vill stadga mig.
-Vem betalar jag hyran till? -Jag älskar kvinnor som vet vad de vill.
Peter...
Peters logg, dag två.
Det hände något märkligt.
Jag blev inlåst i garderoben min morbror brukade låsa in mig i.
Först trodde jag att det var Aaron, men...
Jag vet ju att jag hittade på honom.
Jag tog bort dörren, så att det inte ska hända igen.
Hjälp mig!
Du gör intrång på privat mark! Du har ingen rätt att vara här!
Försvinn!
Du, jag såg hur du behandlade veteranen.
Jaså? Sköt dig själv.
-Han förtjänar vår respekt. -Han förtjänar en spark i arslet.
Stick!
Zoe, stanna nu! Förfalskade du min underskrift för en tatuering?
Nej, pappa skrev under.
Gå inte ifrån mig.
Har du skaffat en tatuering av en kolibri? Visste du om det?
-Jag vet inte, kanske. Och? -"Och?" Du ska vara ett gott föredöme.
Hon lyssnar inte om jag tjatar, som du.
Hon ska väl få göra vad som helst, som sin far?
-Okej, jag väntar i bilen. -Tack för ingenting, Christopher!
Jag ger upp.
Peters logg, dag tre. Jag har gjort ärenden idag. Köpt livsmedel.
-Jag glömde mjölken. -Du har glömt något mer.
-Nej. En vålnad. -Den unga flickan och hennes familj.
-Jag gjorde ingenting. -Hon är så söt.
-Så ung. Såg han henne också? -Nej.
Han finns inte på riktigt. Aaron är inte verklig. Det har doktor Bauer sagt.
-Ja? -Jag är Monica Barfield, din nya granne.
Jag flyttade precis in tvärs över gatan.
Vad klumpig jag är.
Jag tar hem den, du ska inte äta den efter...
-Inte för att ditt golv är smutsigt. -Vad vill du?
-Ingenting. -Ingenting?
Sa jag att jag heter Monica Barfield?
Då är jag både korkad och klumpig.
De här skulle må bättre i kylen. Ligger köket här inne?
Mamma sa alltid att jag är som en tjur i en porslinsbutik.
-Jag vet vem du är. -Monica Barfield, din nya granne.
-Jag vet vem du är. -Glömde jag något?
-Det vet vi båda två. -Vem?
-Hon har bett dig kolla till mig. -Nej, tyvärr.
Du ljuger om vem du är.
-Vi ringer och frågar doktor Bauer. -Okej, då. Där fick du mig.
Jag är författare. Jag vill berätta din historia.
-Jag har ingen historia att berätta. -Jag vill visa din smärta för belackarna.
-Jag är inte intresserad. -Du får godkänna varenda ord i boken.
Tänk på saken, sir. Tänk på alla det skulle hjälpa.
Tack, herr Harris.
Om du ändrar dig och vill tacka ja
behöver du bara flytta kvasten till andra sidan ytterdörren.
Det blir vår signal.
God kväll.
-Vad fan sysslar du med? -Jag ringer polisen. Vem fan är...
Jag är polis, för fan.
-Vet du vem det är? Du tog dit muffins. -Ja, en seriemördare.
-Då måste du ha en dödsönskan. -Jag är författare. Journalist.
-Jag ska skriva hans historia. -Visst, och jag är Buddy Ebsen.
Du är ingen jävla journalist. Jag känner din mäklare, hon berättade allt om dig.
Hon sa att du inte skrämdes av din ökände granne.
Du har inte gett ut en enda jävla artikel.
Monica Barfield, du är ingen journalist, du finns inte ens.
-Så tråkigt, kriminalassistent Decker. -Vem i helvete är du?
Jag ser ut precis som hon.
Du kom för sent för att rädda henne, Peters sista offer.
-Lägg av, det är inte sant. -Min syster.
Du har gått i pension, du är inte ens snut längre. Du är bara... Doyle.
Vet du vad, tjejen? Jag tar brickan med mig i graven.
Det är bäst för dig att du har nåt att dricka om vi ska småprata.
Jag har whisky.
Ta fram den, jag kan dricka hela flaskan.
Jag har två frågor, fröken.
Kör på.
Tror du att den mordiska skithögen verkligen är botad?
-Ser jag ut som en idiot? Nästa fråga. -Vad sysslar du med?
Vinner hans förtroende.
-Vad ska du ha det till? -Det var en tredje fråga.
Vet du vad? Du förstår nog inte vad jag menar.
-Hur gammal var du när det hände? 4, 5? -14.
Din syster och de andra offren... Jag vill inte ens tänka på det.
Vissa av offren var betydligt större och starkare än du.
-Jag har tränat för det här hela livet. -Jaså, du?
Det räcker nog inte.
Tja, vi får väl se. God natt, kriminalassistent Decker.
Hon var verklig.
Hon är enastående.
Skit också.
-Vill du ha tillbaka den? -Jag har inte flyttat kvasten.
Nej, det har gått tre dagar.
-Vill du ha tillbaka muffinsfatet? -Nej, jag vill skriva min bok om dig.
Jag är upptagen.
Ilex verticillata. Plantera den inte där.
Det är latin. Jag har läst botanik.
-Varför inte? -Ursäkta?
-Varför inte plantera dem där? -Jaha...
Platsen är inte optimal för tillväxt.
Solen och hängrännorna skulle...
Uppfattat.
Var du ofta här som barn? När din mamma dog bodde du ju hos din morbror.
-Det minns jag inte. -Lögnare. Berätta vad han gjorde. Peter?
-Gjorde elchockerna att... -Visa vad han gjorde, var han rörde dig.
Jag mår bra nu.
-Dina vänner, då? Pratade ni om... -Jag hade bara en vän under somrarna här.
-Aaron? -Nej!
Jag har aldrig gått med på att samarbeta.
-Hur länge har du stått här? -Ett par minuter.
-Spionerar du på mig? -Jag vakar faktiskt över dig.
-Vad handlade det i trädgården om? -Det kan nog kriminalinspektören lista ut.
Glöm inte bort att han är en jävla psykopat, okej?
Den enda gången han inte är nervös är när du ligger bunden på ett bord.
Kanske det, men jag tror att han fascineras av tanken på en bok.
Ja. Antingen det, eller så vill han ha dig som förlaga för sin nya dockkollektion.
Hysch, lilla vännen, gråt nu ej
-Jag är ingen bebis, utan en vuxen pojke. -Jaså, det är du?
Dåså.
-Då kan vi leka lekar för vuxna pojkar. -Ja, gärna.
Vi leker min favorit: sten, sax, påse.
-Det är en rolig lek. -Det är en jätterolig lek.
Förloraren i sten, sax, påse måste låta vinnaren
göra vad han vill.
Det låter kul, morbror Charles.
Jag vill bara pilla lite.
Röra... Titta.
Okej, Peter. Det här är sten.
Det här är påse och det här är sax.
Visst.
Stygga lilla pojke.
Det var som fan.
-Herr Harris, vad glad jag blir. -Du är sen.
Okej...
Du slösar tid.
Mindes du namnet på barndomsvännen du nämnde?
-Jag har inte sagt att jag har glömt. -Nähä, vad bra. Vad är det, då?
Okej, vi pratar om de tretton offren.
-Minns du varför du valde dem? -Nej.
Du tog Lacey Stewart vid en busshållplats. Varför hon? Vad var det, hennes klädsel?
Det var inte jag som... Jag minns inte.
-Var det skorna, hästsvansen... -Jag kan inte...
-Vet du inte eller minns du inte? -Vad spelar det för roll?
Du vittnade om att Aaron fick dig...
Det finns ingen Aaron, han har aldrig funnits.
Hurdan var din morbror?
Jag vinner.
Du fuskar, morbror Charles.
Du förlorade. Av med dem.
-Allihop. Nu. -Aaron!
Av med dem.
Av med dem nu. Av med dem!
Allihop. Allihop! Nu!
Nu, nu, nu!
-Aaron! -Peter, Peter, Peter.
Är du rädd? Är du rädd att du ska spy på mig som förut?
Jag ska berätta en liten hemlighet.
Jag tyckte om det.
Jag tyckte om det!
-Kom hit. Kom hit. Kom till mig. -Nej!
-Kom till morbror. -Jag vill inte!
Peter! Kom hit!
Han var min morbror.
Han tog alltid hand om mig.
Och han älskade mig jättemycket.
Du borde gå hem.
-Men... -Nu!
Vi behöver inte prata om din morbror.
-God middag. -Känner jag dig?
Det hade du gjort om din hjärna inte stekts av doktor Bauers elchocker.
"Destruktive Doyle Decker" var väl vad media kallade dig?
-Dra åt helvete. -Vad trevligt. Ursäkta mig.
-Nej, snälla. -Lämna herr Harris ifred.
-Han måste berätta om Mary Marquez. -Vem är Mary Marquez?
-En försvunnen flicka i Laconia. -Jag minns inte sist jag var där, ens.
-Lögnaktiga skit! Var är kroppen? -Har du beslut om husrannsakan?
Det tror jag inte att du har, då har du ingen rätt att trakassera honom.
Honom? Han är en mördare.
-Han har betalat sin samhälleliga skuld. -Enligt de liberala, antar jag.
Har du problem med rättssystemet, så får du bedriva lobbyverksamhet i kongressen.
Varför skyddar du honom?
-Jag skriver herr Harris biografi. -Jaså, verkligen?
Finns det något kapitel
där han säger hur han skar upp Angela Grant?
-Kanske ett där han berättar att hon... -Jag ringer polisen.
-SOS Alarm. -Kan ni skicka polisen till...
Glöm det. Tack ändå.
Jag beklagar om jag gick för långt. Det var inte meningen.
Ingen fara.
Okej.
Imorgon?
Är du där ute? Doyle!
Din jävel! Har du någon som helst jävla aning...
-...hur arg den där polisen gjorde dig? -Ja.
Här.
Vad...
Du hade inte ätit idag, jag hade rester. Ses vi imorgon?
Okej.
Jag tog mig friheten att handla lite riktig mat åt dig.
Jag svängde förbi spritbutiken och köpte bra grejor.
-Vilket skådespeleri. -Det var inget skådespeleri, kukhuvud.
-Börjar du bli galen? -Skyll inte på mig. Vad sysslade du med?
-Jag ville få honom att reagera. -Genom att röja mig? Ska han döda mig?
-För att han ska få dödsstraff till slut? -Nej, du har missförstått.
-En tjej har försvunnit i grannstaden. -Och?
Det innebär inte att hon är död eller att Peter var inblandad.
Vet du vad? Du rår inte på honom, okej?
Tror du att den hjälper, så glöm det.
Självklart inte. Vill du se mitt svarta bälte?
-Det räddar dig inte. -Jävlas inte med mig.
Jävlas inte med mig. Jag vill inte se det som hände din syster hända dig!
Du är inte min jävla farsa. Var fanns du när mina föräldrar dog i bilolyckan?
När jag skickades till ett fosterhem och fick stryk för att jag rymde?
Var i helvete fanns du när jag blev våldtagen av min fosterbror?
-Det visste jag inte. -Självklart inte.
Du hade ditt liv. Du hade inga skäl att bry dig om vad som hände mig.
Mitt liv var över.
Den jäveln stal det från mig och han ska få tillbaka rejält.
Vill du hamna i fängelse?
Jag hamnar inte i fängelse.
-Jag tror att du har en hemlighet. -Det kanske jag har.
-Fick din mamma reda på det? -Ja. Du är mitt alibi.
-Självklart, men för vad? -Jag sa att vi gick dit ihop.
-Fy fan. Och om hon ber att få se min? -Säg att den sitter på ett hemligt ställe.
-Herregud... Så, hur fick hon reda på det? -Jag visade henne.
Lägg av! Vänta, var...
Nej, nej. Titta.
Den sitter... Här.
Får jag ta på den?
-Fick nån äcklig tatuerare se dina tuttar? -Inte hela.
-Gjorde det ont? -Jätteont.
-Jag vill också ha en. -Jag med.
Mer motivation och mer laganda! Annars åker en del av er ut! Förstått?
-Ja! -Ett! Två! Tre!
Det där suger! En gång till! Kom igen!
Ett! Två! Tre!
Jaså, du tankar...?
-Cigarett? -Men konstapeln, bryter ni mot lagen?
Jag kan göra ett undantag för din skull, jag vill se dig brinna upp.
Uj, uj. Vilken ilska.
Ja, stress dödar.
Nu tänker du väl påstå att du är en mönstermedborgare?
Konstapeln, jag är en ny människa.
-Skärp dig, Monica köper inte det där. -Vem?
Glöm det.
Nu får ni ursäkta mig.
Jag har lovat mig själv att åka på fågelskådning med en ny vän.
-Kommer jag olägligt? -Nej då, inte alls.
-Är du upptagen, så kan jag... -Nej, kom in.
Du...
Jag... Jag gillar dina... Dina skor är fina.
Jag tycker mycket om dem. Rosetterna.
Vad rart av dig. Du kan väl visa mig runt huset
och associera fritt kring dina minnen från tiden då du bodde här?
Vad finns där inne?
Morbror Charles släppte aldrig in mig där.
Han sa att det finns saker där som man kan skada sig på.
Jag kan visa dig övervåningen.
-Var det här ditt rum? -Nej.
-Använder du den? -Ja.
-Till? -Terapin.
Jaha. Något du vill dela med dig av?
-Till boken. -Jaha. Nja, kanske. Jag...
Jag är inte så spontan.
Den... Den gnisslade.
-Har något hänt här inne? -Vill du ha te?
-Du börjar få fason på huset. -Typ.
Håller du inte med?
Jag har gjort marmelad till rostbrödet.
Jag klarar mig.
-Vad var det för ljud? -Möss.
Beskriv din relation till doktor Bauer.
Hon är min terapeut. Hon botade mig.
Hur lång tid tog det innan du öppnade dig?
Är du rädd för mig?
Borde jag vara det?
Anförtrodde du dig åt doktor Bauer om din första gång?
Visste du att man kan få cancer av att andas in andras cigarettrök?
Snälla, släpp mig! Jag vill hem!
Min morbror älskade mig. Han sa att jag var vacker.
Vad vill du mig?
-Nu kan vi börja. -Nej! Börja med vad? Vad tänker du göra?
Vill du leka sten, sax, påse? Det är min favoritlek.
Släpper du mig om jag vinner?
Min morbror lärde mig.
Han vann alltid.
Sedan tog han ut sin vinst. Tror du att han fuskade?
-Ja, det gjorde han säkert. -Nej, han gjorde aldrig det.
Han var en stor man. Han var storartad.
Ska vi leka, då?
Ett, två...
Tre.
Påse tar sten. Du är visst inte så bra på det här.
Nej, jag glömde bara. Jag har inte lekt leken på länge. Kan vi börja om?
Så synd.
-Vart tog du vägen? -Vart tar minnen vägen när man inte minns?
Inte?
Peter, du kan lita på mig.
Jag har aldrig berättat det här för någon
men jag har mina egna ärr.
Min smärta går ända ner i själen.
Där nere finns hemligheter som jag får bära som ett kors.
Vi är nog klara för idag.
Peters logg, dag åtta.
Hon pressar mig att erkänna.
Att avslöja, att visa tillit.
Jag vill... Jag kan inte.
Berättar jag, så finns det ingen återvändo.
Ändå känner jag...
Något känns bekant med henne.
Va? Nej!
Det är till min läkare. Nej! Jag vill inte!
Nej! Jag vill inte tillbaka!
Nej, sluta!
Bu.
-Vilken sorts fåglar hoppas du på? -Vilken sort som helst, egentligen.
-Vilken lång stolpe. -Ekorrar.
Förlåt, är det inte en fågelholk?
För att hålla ekorrarna borta.
Förlåt mig.
Förlåt om jag skrämdes igår.
Det var mitt fel, jag pressade dig för hårt.
Det var jobbigt.
Jag frågade dig om första gången du skadade en flicka.
Jag kan berätta
att vad jag än gjorde eller inte gjorde, så skvallrade de på mig.
Och sedan hällde han... Min morbror hällde kokande vatten
där nere, för att jag var en stygg pojke. En stygg, stygg pojke.
-Sedan lekte vi vår lek. -Sten, sax...
Men han vann alltid.
Alltid.
Berätta mitt namn. Säg att Barbara är här.
Säg det!
Barbara. Jag har förändrats.
-Jag vet. -Nej, det gör du inte.
-Jag tror dig. Jag litar på dig. -Gör du?
Jag vill bara pilla lite.
Röra och titta.
Du kan inte förändras.
-Det andra... -Dödandet?
Det kom senare.
Ingen fick veta.
Vad... Vem?
Kan du klä av dig och låta mig göra vad jag vill?
Gör du det?
Lovar du att inte kalla mig stygg eller skvallra för någon?
Någonsin?
Det är inte så lätt att tvätta bort sina synder, va?
Jag... Jag kan inte låta henne se.
Åh, Peter... Du kan inte dölja sanningen för henne. Hon får reda på den.
Nej. Håll käften!
-Peter! -Du borde vara försiktigare.
Du borde ha knackat eller nåt.
Ska du åka bort?
Jag bara omorganiserar en del av...
Här. Du verkade gilla dem.
Vad vackra de är. Oj...
Vill du äta middag med mig?
Jag vill... laga middag åt dig.
Jag berättar allt du vill veta, till din bok. Till vår bok.
Om en timme?
Okej.
-Förlåt om jag skrämde dig. -Ingen fara.
Sluta.
Du kommer att förlora allt.
God morgon.
-Tack för att du kom. -Jag hade inget planerat, direkt.
Det låter lockande just nu. Det här är min partner, kriminalassistent Flynn.
Vi känner varandra.
Det här är helt klart rituellt. Säger tatueringen dig någonting?
Den är bara några dagar gammal. Har någon underrättat familjen Marquez?
-Varför? Det är inte Marquez-tjejen. -Vem anmälde det?
-En man, han var på fågelskådning. -Den jäveln.
-Precis i tid. -Förlåt att jag inte har klätt upp mig.
Stig på.
Åh, tack.
-Du har verkligen ansträngt dig. -Vill du ha lite av det här?
Det räcker, tack.
Jag ska besvara alla dina frågor, till och med de svåra.
-Föll champagnen dig inte i smaken? -Jag ville inte börja utan dig.
-Hatar du kvinnor? -Nej, tvärtom.
Jag älskar dem alltför mycket.
Har du någonsin undrat om det finns någon kvinna som faktiskt
tyckte om det du ville göra med henne?
-Förutom dödandet. -Jag tror inte...
Vad fick dig att välja en kvinna framför en annan?
Doktor Bauer har förklarat att jag kan ha dragits till
någon svaghet hos dem.
Svaghet?
Så doktor Bauer säger att det var deras fel?
Inte direkt.
Är du säker på att du inte missförstod?
Jag har något åt dig.
När jag befann mig i...
...min sjukdoms grepp bar jag den.
Varför?
Den fick mig att känna mig trygg.
-Varför? -Jag minns inte.
Du måste.
Bar du den när du dödade ditt sista offer, Angela Grant?
-Hon var speciell. -Var du stygg mot henne?
Ja.
Först räckte det med att kika.
Att titta.
Men sen...
...blev jag tvungen att röra.
Förlorade hon emot dig när du tvingade henne att leka din lek, Peter?
För du spelar inte rent, eller hur? Du är en fuskare.
Jag trodde att du var annorlunda.
Dödade du henne när hon kunde ha räddat sitt liv med sten?
-Är det såhär det känns? -Vänta, vänta, vänta...
-Jag vill inte... -Vem, jag? Jag avslutar bara vår bok.
-Men jag förstår inte. -Det gör du visst.
-Nej, det här är fel! -Ja, det är det. Nej, det är det inte.
Jag borde ha förstått varför jag drogs till dig. Du är precis som jag.
Det kan du drömma om!
Låt mig hjälpa din minimala hjärna att förstå det här.
Ditt sista mordoffer var min syster!
-Hon betydde allt för mig. -Nej...
Och du sket i det.
Och nu är det jag som inte bryr mig.
Vänta! Snälla! Snälla, jag är botad!
Knappast, Petey.
Vi leker en lek. Jag kanske har otur.
Är du beredd?
Hjälp!
Gå ingenstans.
Ja?
Jag söker min patient Peter Harris. Vem är ni?
Monica Barfield, hushållerskan. Herr Harris är ute.
-Han har inte sagt att han anställt någon. -Det är min första dag.
Jag har kört långt och väntar gärna.
Herr Harris har gett mig order; inga besökare.
Jag är hans terapeut och vill träffa honom.
-Tyvärr, inga besökare. Gå nu. -Jag letar.
-Peter! -Jag behöver jobbet, så var snäll och gå.
-Ni två åt just tillsammans, va? -Ja, men han gick direkt efteråt.
Han instruerade mig att inte släppa in någon.
-Är det där källardörren? -Peter sa åt mig att inte släppa in någon.
Vet du vad han gjorde mot de stackars kvinnorna där nere?
Sista chansen. Jag ringer polisen.
Okej, då. Men det är avgörande att du ber Peter ringa mig när han är tillbaka.
Det är doktor Bauer.
Herregud! Jag står utanför hans hus nu.
Jag hade fel om Peter. Ni måste skynda er.
Nej, nej.
Sten, sax, död.
Jag väljer sax. Eller ja, kniv.
Bad min syster för sitt liv?
-Men jag älskar ju dig. -Det duger inte.
-Du älskar ju mig med. -Ser det här ut som kärlek?
Du kan dela ut, men du kan fanimej inte ta emot, eller hur?
Jag gjorde det inte, det var inte jag.
Aaron! Aaron! Aaron!
Aaron tvingade mig att göra det.
Han existerar inte. Det har han aldrig gjort.
Hej då, Peter.
Det där kan jag inte tillåta.
Han fanns ju inte!
Jag finns i allra högsta grad, Ashley. Och förresten talade han sanning.
Jag valde flickorna. Det var lätt.
Jag dog ju som spädbarn. Om jag inte fanns, hur kunde jag då straffas?
Här kommer till liten munsbit åt dig.
Din syster var inte oskuld när hon dog.
Jag har låst säkerhetslåsen. Ligg inte bara där, ta henne!
-Skynda dig, du är så långsam! -Gnäll inte. Jag har ju låst dörrarna.
Jag visste inte att vi hade några kvar. Nu roar vi oss lite.
Bu.
-Stick! Möt inte samma öde som jag. -Jag måste avsluta det här.
Du är inte verklig.
-Det är tåga i dig. -Du anar inte.
Jag spöade skiten ur Peter. Jag kan göra samma sak med dig.
Du! Fånga.
Helvete!
Jag trodde att du var annorlunda
men du är precis som alla andra.
Du är precis
som alla andra.
Vad har du gjort nu? Det är min födelsedag.
-Håll dig borta! -Visa hur du älskar morbror Charles.
Har du kvar klänningen jag köpte åt dig?
Jag är ingen flicka, jag är en pojke!
Jag är en pojke. Jag är en pojke!
Nej! Nej! Håll dig borta!
Herregud. Det är över.
-Att jag skulle få uppleva det. -Han kommer undan. Han kommer undan!
-Vem? -Han ligger i arbetsrummet. Aaron!
Han är borta. Förstår ni inte?
Jag var nästan fri! Nu lämnar hon mig aldrig ifred!
Angela. Min syster.
Låt mig gissa. Hon tror att Harris' tvillingbror fanns på riktigt?
Hon talar med sin döda syster, så hon är lika galen som han var.
Hon har försökt döda Peter i hela sitt liv och nu har hon ingenting kvar.
Ja. Tar hon sig ur det?
Ursäkta mig. - Doktor Bauer. Ursäkta?
Okej, jag kommer. Tack.
Doktor Bauer skriver på strax. Det finns ett väntrum...
Ingen fara, jag tittar till patienten själv. Var sa ni att hon låg?
Märkligt.
Sir, ni får inte... Vänta!
Herregud! Herregud!
Kod grå, psykavdelning tre!
Herregud...
Herregud.
-Jag ringer SOS Alarm. -Okej, jag går till...
Hallå! Hallå!
Hallå! Du får inte...
Nej!
Helvete! Jävlar!
Jävla helvete!
Mamma lämnade oss hos morbror Charles.
Mig lämnade hon hos de sociala myndigheterna, jag sågs aldrig till igen.
Morbror Charles utnyttjade Peter, så jag tog hand om honom för gott.
Sedan var det bara min bror och jag.
Vi var jävligt noga med att aldrig synas ihop.
Häftigt, va?
Sedan började vi med vår lilla lek. Sten, sax...
...död.
Jag valde offren, men Peter dödade dem.
Det var väl hans enda sätt att känna njutning.
Den sjuka jäveln.
Hysch, lilla vän, säg inget nu
Mamma ger dig
En fågel, ju
Oj, jag glömde ju nästan.
Du får skrika nu.
Översättning: Emil P.W.S Holmgren