A fost odată ca niciodată
o fată pe nume Ella.
Și ea nu vedea întotdeauna lumea așa cum era,
ci, poate, cum putea fi, doar cu puțină magie.
Draga mea!
Pentru mama și tatăl ei, era o prințesă.
E adevărat că nu avea nici titlu, nici coroană, nici castel,
dar domnea în propriul ei micuț regat,
mărginit de casa și pajiștea de la marginea pădurii,
unde ai ei trăiseră de generații.
Cu domnul Gâscan...
și toată familia lor de animale.
Bună! Ce crezi că faci?
Lasă-le micuților porția lor!
Să nu te strici la stomac.
Gus-Gus, tu ești șoricel de casă, nu de grădină.
Nu-i așa, Jacqueline?
Și nu trebuie să-i mănânci mâncarea domnului Gâscan.
Nu-i așa, mami?
Încă mai crezi că te înțeleg?
- Nu mă înțeleg, mamă? - Ba da.
Eu cred că animalele ascultă și ne vorbesc, dacă le ascultăm.
- Așa învățăm să avem grijă de ele. - De noi cine are grijă?
Zânele Ursitoare, bineînțeles.
- Și crezi în ele? - Eu cred în orice.
Atunci cred și eu în orice.
Tatăl ei era negustor care pleca peste graniță
și aducea tributuri din toate ținuturile supuse Ellei.
Ella!
Unde sunt fetele mele? Fetele mele frumoase?
Unde sunt dragele mele?
Ella îi ducea dorul când era plecat, dar știa că avea să se întoarcă mereu.
- Uite-o! - Papa, bun venit acasă!
Ce faci?
Ai crescut.
Ce era aia?
Asta? Am găsit-o atârnată într-un copac.
Cred că s-ar putea să fie ceva înăuntru.
E atât de drăguț!
În franceză, ăsta e un papillon.
Stai pe picioarele mele!
Dansăm?
Uite, mami! Dansez!
Un papillon mic.
Totul era așa cum trebuia.
Se știau cea mai fericită familie cu traiul lor
și iubindu-se mult.
Când eu voi fi rege Dilly dilly
Tu vei fi regină
Verde este levănțica Dilly dilly
Albastră este levănțica
Probabil mă iubești Dilly dilly
Căci și eu te iubesc
Însă mâhnirea poate veni în orice regat,
oricât de fericit.
Și așa a ajuns și în casa Ellei.
Îmi pare tare rău.
Mulțumesc, doctore.
Trebuie să vă fi fost foarte greu.
Vino!
Ella...
Ella, draga mea...
Vreau să-ți spun un secret.
Un mare secret care te va ajuta
în toate încercările vieții.
Să nu uiți niciodată asta!
Să ai curaj și să fii bună!
Tu ai mai multă bunătate în degetul mic
decât au majoritatea în tot trupul.
Și are putere, mai multă decât crezi.
- Și magie. - Magie?
Sincer.
Să ai curaj și să fii bună, draga mea!
Îmi promiți?
Promit.
Bine.
Și...
trebuie să mă duc foarte curând, dragostea mea.
Iartă-mă, te rog!
Firește că te iert.
Te iubesc.
Te iubesc, draga mea.
Te iubesc.
Timpul a trecut și durerea a rămas o amintire.
În sufletul ei, Ella a rămas la fel.
Deoarece își amintea promisiunea făcută mamei ei.
Să aibă curaj și să fie bună.
Tatăl însă s-a schimbat mult.
Dar spera la vremuri mai bune.
"Și, ajuns acasă,"
"eu și soția cântam de bucurie,"
"iar, dacă a existat vreun bărbat cu o soartă mai fericită,"
"eu nu-l cunosc."
Așa se termină "Domnul Pepys" pentru astăzi.
Îmi plac finalurile fericite. Ție nu?
Sunt preferatele mele.
Cum ar și trebui.
Ella...
Am ajuns la concluzia că este, poate, timpul...
să începem un capitol nou.
Chiar așa, tată?
Îți amintești că, în călătoriile mele,
l-am cunoscut pe Sir Francis Tremaine.
Da.
Șeful Breslei Croitorilor, nu?
A fost.
Bietul om a murit, din păcate.
Văduva lui...
o femeie onorabilă,
este acum singură,
deși e încă în floarea vârstei.
Ți-e teamă să-mi spui.
Dar nu trebuie.
Nu, dacă va duce la fericirea ta.
Da!
Fericire.
Crezi că mi s-ar mai permite o șansă,
deși credeam că lucrurile astea s-au isprăvit?
Sigur, tată.
Va fi doar mama ta vitregă.
Și o să ai două surori minunate să-ți țină de urât.
Ai curaj, fii bună!
Bun venit, doamnelor! Bun venit!
- E slabă ca o coadă de mătură! - Și ce lațe are!
Ești foarte drăguță.
Bine ați venit! Mă bucur să vă cunosc.
Ai păr atât de frumos!
- Mulțumesc. - Ar trebui să-l coafezi.
Sunt sigură că ai dreptate.
- Ați vrea să vă arăt casa? - Ce a spus?
Vrea să ne arate casa ei de la fermă.
- E mândră de ea, cred. - Țin animale înăuntru?
Ce încântător! Absolut încântător!
Lucifer.
Viitoarea sa mamă vitregă era o femeie pasională, cu gusturi rafinate.
Și ea cunoscuse mâhnirea.
Însă nu o arăta deloc.
N-ai spus că fata ta este atât de frumoasă.
Seamănă cu...
Mama ei.
Întocmai.
Ce vrea să spună mami? Ce e atât de încântător?
Minte. E doar manierată.
Tăceți!
- De când trăiește familia ta aici? - De peste 200 de ani.
- Și nu s-au gândit să decoreze? - Anastasia, taci!
O să te ia în serios.
Mama vitregă a Ellei, cum era plină de viață,
a încercat să readucă viața și râsetele în casă.
Ești îngrozitor, baroane!
Norocul mi-a surâs din nou.
Uite cine mai dă o petrecere!
Jacqueline, Teddy, Matilda, lacomul de Gus-Gus.
Dar ce...?
Ce crezi că pui la cale, Lucifer?
Jacqueline e musafira mea și nu ne mâncăm musafirii.
Hai, ai destulă mâncare de pisici ca să fii mulțumit.
Noi, doamnele, trebuie să ne ajutăm reciproc.
Pierzi petrecerea.
Îmi imaginez că e ca celelalte.
Și plec în zori, El.
Nu. Dar...
Abia te-ai întors.
- E musai să pleci? - Doar câteva luni, draga mea.
Ce ai vrea să-ți aduc din străinătate?
Știi, surorile tale,
surorile tale vitrege, au cerut
umbrele de soare și dantelă.
Tu ce vrei?
Adu-mi prima ramură care-ți atinge umărul în călătorie.
Asta e o cerere ciudată.
Va trebui s-o iei cu tine
și să te gândești la mine când o vezi.
Și, când o aduci înapoi, înseamnă că o să fii cu ea.
Și asta îmi doresc.
Să te întorci.
Orice-ar fi.
Am să mă întorc.
Ella, cât sunt plecat,
vreau să fii bună cu mama ta vitregă
și cu surorile vitrege, chiar dacă poate sunt...
dificile uneori.
- Promit. - Mulțumesc.
Las mereu o parte din mine în urmă, Ella.
Nu uita asta!
Și mama ta este aici, chiar dacă nu o vezi.
Ea e sufletul acestui loc.
De aceea trebuie să prețuim mereu această casă, pentru ea.
Mi-e dor de ea.
Ție?
Foarte mult.
Nu uita de dantelă! Îmi trebuie neapărat!
Și umbrela mea de soare!
Pentru tenul meu!
Adică piele, dacă nu știi.
Pa!
Pa, Ella!
- Te iubesc! - Și eu!
Pa!
Ella, draga mea.
Hai, hai, nu plânge!
Da, mamă vitregă.
Nu e nevoie să-mi spui așa.
"Doamnă" e suficient.
N-am loc de hainele tale!
Atunci fă-te mai mică!
Anastasia și Drisella au împărțit întotdeauna o cameră.
Sunt fete atât de drăguțe și iubitoare.
Sau mai bine dispari cu totul!
Ți-ar plăcea asta, nu?
Uneori ți-aș scoate ochii!
Cred că dormitorul li se pare cam îngust.
Dormitorul meu e cel mai mare pe lângă al tău și al tatei.
Poate ar vrea să-l împartă.
Ce idee minunată!
Ce fată bună ești!
Eu pot să stau în...
Pod!
Exact.
În pod?
Da.
Doar temporar, până redecorez toate celelalte camere.
Podul e așa frumos și aerisit și ai fi ferită de agitația noastră.
Te-ai simți mai bine dacă ai ține toate fleacurile astea cu tine.
Să-ți țină de urât.
Ei bine...
n-o să mă deranjeze nimeni aici.
Bună, Gus-Gus!
Hai, Gus-Gus, poți s-o faci!
Deci aici vă refugiați.
Se pare că și eu.
Bun.
Cine o să mă ajute?
- Prostuța! - Asta e ultima picătură.
Surioara noastră, acolo sus, vorbește cu carul.
Ce plăcut!
Fără pisici...
și fără surori vitrege.
- Avem o soră nătângă. - Eu am două.
Te-am auzit.
- Cu cine vorbește? - E nebună.
Cântă, turturea
- Bună dimineața! - Bună dimineața, domniță Ella!
Bună dimineața, Tom!
Cântă, dulce...
Bună! Nu te superi dacă...
Ce ou încântător! Bravo!
Mersi.
- 'Neața! - 'Neața!
- Mulțumesc, domniță Ella. - Cu plăcere.
Ella!
Scularea, fetelor! E ora mesei!
Surorile vitrege ale Ellei nu erau matinale.
Și nu erau îndemânatice la arte domestice ca gospodăritul.
De fapt, nu erau îndemânatice la nicio artă.
Un băiat cu iubita sa
Cu un hei și un ho
Și un hei nonino
Peste un lan de porumb trecea
Îndrăgostiții duioși adoră
Primăvara
Îndrăgostiții duioși adoră
Primăvara
Taci!
Mângâierea Ellei erau scrisorile trimise de tatăl ei din călătorii.
Săptămânile au devenit luni,
dar fiecare zi îi aducea gândurile lui dintr-un loc îndepărtat.
Domniță Ella, e diligența!
Până într-o după-amiază târzie...
Fermiere John?
Domniță Ella.
E tatăl dumneavoastră, domnișoară.
S-a îmbolnăvit pe drum.
S-a dus dintre noi, domnișoară.
A murit.
Până la sfârșit, a vorbit numai de dumneavoastră, domnișoară.
Și de mama dumneavoastră.
Trebuia să vă dau asta.
Și dantela mea?
Umbrela mea de soare?
Nu înțelegeți? Nu mai contează.
Suntem ruinate.
Cum vom trăi?
Mulțumesc.
Trebuie să fi fost foarte dificil pentru dumneavoastră.
Într-adevăr, cum să trăiască?
Trebuiau făcute economii.
Mama vitregă a Ellei a concediat servitorii.
Mama și surorile ei vitrege
abuzau mereu de ea.
Și, până la urmă, au considerat-o pe Ella...
mai degrabă o servitoare decât o soră.
Așa că Ella făcea toată treaba.
Ăsta era un lucru bun, deoarece uita de supărare.
Cel puțin așa spunea mama sa vitregă.
Și ea cu fiicele ei îi ofereau bucuroase
o grămadă de lucruri care s-o distragă.
În apărarea lor, împărțeau cu ea mâncarea lor
sau, mai bine zis, resturile de la masă.
Avea puțini prieteni.
Adică prietenii ei erau foarte mici.
Aici erați!
Luați masa cu mine!
Însă pe acești prieteni îi trata cu inima deschisă
și mâna întinsă.
Masa voastră.
Uneori, până la sfârșitul zilei,
în pod se făcea prea rece ca să dormi noaptea,
așa că se întindea lângă tăciunii aproape stinși din vatră,
ca să-i fie cald.
Credeam că micul dejun e gata.
Este, doamnă.
Ațâțam focul.
Pe viitor, se poate să nu fim chemate până treaba nu e gata?
Cum doriți.
Ella, ce ai pe față?
Doamnă?
E cenușă din șemineu.
Curăță-te!
O să ne bagi cenușă în ceai.
Am un nume nou pentru ea! Zdrențuroasa!
Eu n-aș suporta să par așa murdară.
Ella cea murdară.
Cenușăreasa!
Așa o să-ți spunem.
Fetelor, sunteți atât de istețe!
Pentru cine e ăsta?
Am uitat pe cineva?
E locul meu.
Mi se pare prea mult să am pretenția să faci micul dejun,
să-l servești și să stai și cu noi la masă.
N-ai prefera să mănânci după ce toată treaba e gata, Ella?
Sau să spun "Cenușăreasa"?
Cenușăreasa.
Numele au putere, ca vrăjile.
Și, brusc, i s-a părut că mama și surorile ei vitrege
o transformaseră într-adevăr într-o creatură de cenușă
și trudă.
Fugi!
Repede, prietene, sau o să te prindă!
Pleacă!
Ușurel!
Poate a fost numai bine că surorile vitrege erau crude.
Căci, dacă n-ar fi fugit în pădure, nu l-ar fi întâlnit niciodată pe prinț.
Ușurel! Ușurel!
Ușurel, băiete!
Hai, băiete! Mai încet!
Domniță!
Ești bine?
Așteaptă!
Sunt bine, mulțumesc.
Ești bine?
Eu sunt bine, dar pe el l-ai speriat de moarte.
Pe cine?
Pe cerb.
Ce ți-a făcut
ca să-l urmărești așa?
Trebuie să recunosc că nu l-am mai întâlnit.
Îți e prieten?
O cunoștință.
Doar ce ne-am întâlnit.
L-am privit în ochi...
el m-a privit în ochi
și am simțit că mai are multe de făcut cu viața lui.
Asta e tot.
Domniță, cum ți se spune?
Nu contează.
N-ar trebui să fii singură în mijlocul pădurii.
Nu sunt singură. Sunt cu tine, domnule...
Ție cum ți se spune?
Nu știi cine sunt?
Adică...
Mi se spune Kit. Adică tata îmi spune așa când e în toane bune.
Și...
unde locuiești, domnule Kit?
La palat.
Tata mă învață meseria lui.
Ești ucenic?
Oarecum.
Asta e foarte frumos.
Te tratează bine?
Mai bine decât merit, probabil.
Și tu?
Mă tratează pe cât de bine pot.
Îmi pare rău.
Nu e vina ta.
Nici a ta, sunt sigur.
Nu e chiar așa de rău.
Pentru alții e și mai rău, sunt sigură.
Trebuie...
doar să avem curaj și să fim buni, nu-i așa?
Da.
Ai dreptate.
Exact asta cred.
Te rog, nu-i lăsa să-i facă rău!
Dar vânăm. Asta se face.
Doar pentru că se face nu înseamnă că ar trebui să se facă.
Iar ai dreptate.
Atunci...
o să-l lași în pace, nu?
Da.
Mulțumesc mult, domnule Kit.
Aici erați, Alte...
E Kit! Kit!
Kit! Sunt Kit. Vin!
Ar fi bine să ne mișcăm...
domnule Kit.
Cum am spus,
vin!
Sper să te revăd, domnișoară.
Și eu pe tine.
Vorbești de parcă ești primul care a întâlnit o fată drăguță.
Nu era "o fată drăguță". Adică era o fată drăguță.
Dar avea mult mai mult de-atât.
Cât? Ai întâlnit-o doar o dată. Cum să știi ceva despre ea?
Tu mi-ai spus că ai știut imediat când ai întâlnit-o pe mama.
E diferit. Mama ta era prințesă.
Ai fi iubit-o oricum.
N-aș fi văzut-o niciodată, pentru că nu s-ar fi cuvenit.
Și tata mi-ar fi spus ce-ți spun eu și l-aș fi ascultat.
- Ba nu. - Ba da.
- Ba nu. - Ai dreptate.
Ei, cum se simte?
Majestate...
Lasă!
Dacă durează atâta ca s-o spui, știu deja.
Tată...
În țărână ajungem toți, băiete.
Vino!
O să întârziem.
Și punctualitatea este
politețea prinților.
Majestatea Sa, Regele!
Sunt sigur că tatăl tău ți-a vorbit de purtarea ta din pădure.
Te privește cumva, Mare Duce?
Ce vă privește mă privește, Alteță Regală.
Nu se cade să lăsați cerbul să scape.
Doar pentru că se face nu înseamnă că ar trebui să se facă.
Sau așa ceva.
Maestrul Phineus, maestrul pensulei, așteaptă răbdător.
Fă-l să arate bun de însurătoare, maestre Phineus.
Trebuie să atragem o mireasă potrivită,
chiar dacă nu ascultă de mine.
Am să mă străduiesc să vă fac pe plac, Majestate.
Dar nu pot face miracole.
O pânză splendidă, maestre!
Mulțumesc.
De parcă știe ceva despre artă.
Deci, aceste portrete chiar vor fi trimise în străinătate?
Ca să stimuleze sus-pușii să vină la balul la care ții morțiș.
Care e o tradiție. Îndrăgită.
La care vei alege o mireasă.
Fascinant!
Dacă trebuie să mă însor, n-aș putea să iau o țărancă bună și cinstită?
Câți acri ne va asigura această "țărancă bună și cinstită"?
Cum va face regatul mai puternic?
Suntem un regat mic printre state mari, Alteță.
Și e o lume periculoasă.
Ascultă, băiete!
- Vă ridic, maestre Phineus. - Bine.
Vreau să te văd pe tine și regatul în siguranță.
Bine, tată...
Cu o condiție.
Trimite invitații tuturor, nu doar nobilimii.
Războaiele ne-au mâhnit pe toți.
Tu ce părere ai?
- Ar face asta plăcere oamenilor? - Mă depășește, Majestate.
Dar nu m-ar deranja puțină veselie.
Cred că am făcut o învoială.
Un bal pentru oameni
și o prințesă pentru prinț.
Pare un pas în direcția bună, dacă mă între...
Nu te-am întrebat pe tine.
Îmi pare tare rău. Vopsea rea, pensulă rea!
Jos, te rog, Samson!
Nici măcar o pernă nu am.
Da, jos, jos! Nu așa...
Sunt la sol.
Sunt chiar la sol. Scuze.
Ăsta e un unghi foarte bun pentru dumneavoastră.
Grozave nări! Îmi dai o pensulă mai lungă?
Nu arătați bine, domnișoară.
Deloc.
De ce stați acolo, dacă vă tratează așa?
Pentru că le-am făcut o promisiune mamei și tatălui meu,
să prețuiesc locul unde am fost așa fericiți.
Iubeau casa noastră
și, acum că s-au dus, o iubesc eu pentru ei.
E casa mea.
Auziți! Auziți!
Liniște!
"Să știți..."
"că în această zi, peste două săptămâni,"
"se va ține la palat"
"un Bal Regal."
"La acel bal,"
"conform vechiului obicei,"
"prințul va alege o mireasă."
"Mai mult,"
"din ordinul prințului,"
"s-a declarat că toate fecioarele din regat,"
"de viță nobilă sau de rând,"
"sunt invitate la bal."
"Aceasta e porunca preanobilului nostru rege."
Scuzați-mă, doamnă!
Ella era extrem de bucuroasă să-l vadă pe Kit, ucenicul.
Iar surorile ei vitrege erau ușor intrigate de a-l întâlni pe prinț.
Am să-l păcălesc să mă iubească. Să vedeți voi!
Asta e o veste mare!
Calmați-vă!
Ascultați-mă!
Una dintre voi trebuie să cucerească inima prințului.
Faceți asta și putem scăpa de datoria în care am fost ademenite,
când am venit în fundătura asta!
Eu, o prințesă?
Sau, mai degrabă, eu,
o prințesă?
Dacă ne-ai dat vestea,
de ce mai ești aici?
Trebuie să te întorci în oraș imediat
și să-i spui croitoresei să ne facă trei rochii frumoase pentru bal.
Trei?
Ce drăguț din partea ta!
Ce vrei să spui?
Că te-ai gândit la mine.
M-am gândit la tine?
Mami, crede că cealaltă rochie e pentru ea.
Biata prostuță, Cenușița! Ce stânjenitor!
Ești prea ambițioasă pentru binele tău.
Nu. Vreau doar să-l văd pe prietenul meu.
Să fie foarte clar!
O rochie pentru Anastasia,
una pentru Drisella
și una pentru mine!
Nu știe ce înseamnă asta.
Bine. Da.
Așa rămâne.
Du-te odată!
Toate fetele din regat vor alerga după prinț.
Trebuie să ajungi prima până croitoreasa nu e îngropată în muncă!
- Spune-mi ce a spus, Drisella! - Vorbesc franceză, nu italiană!
Treziți-vă, Alteță! Sunteți năuc.
- Îmi pare rău. - Sunteți tulburat de la vânătoare.
E fata aia minunată. Nu pot să nu mă gândesc la ea.
Dar există multe fete.
Dar spiritul ei, bunătatea...
- Oare o avea vreo soră? - Nu știu.
Nu știu nimic despre ea.
Poate fata dumneavoastră misterioasă vine la bal.
De aceea ați deschis larg porțile, nu?
Căpitane...
- A fost pentru binele oamenilor. - Firește.
- Cât de superficial sunt! - Și, dacă vine, ce?
Atunci o să-i spuneți că sunteți prinț.
Și un prinț poate lua orice mireasă dorește.
- Ha! - Ha?
Da, "ha"!
Știi că tata și Marele Duce vor să iau neapărat o prințesă.
Dacă fata asta din pădure este atât de șarmantă cum spuneți,
poate se răzgândesc.
A sosit ziua balului
și întreg regatul
era cu sufletul la gură.
Vrei să fiu regina ta? Cine? Eu?
Mai strâns.
Mai strâns!
Mai strâns.
Așa!
O viziune, surioară!
Asemenea.
Trebuie să ne întrecem pentru mâna prințului.
Dar să nu ne purtăm pică una alteia.
Firește că nu, dragă soră.
Nici nu m-aș gândi să te otrăvesc înainte de bal.
Nici eu, să te împing dintr-o trăsură în mișcare, în drum spre bal.
Sau eu, să-ți zdrobesc capul de treptele palatului când ajungem.
Suntem surori, în fond.
Și sângele apă nu se face.
O să-l lăsăm pe prinț să decidă.
Oare cum o fi?
Ce contează?
E bogat peste măsură.
N-ați vrea să știți câte ceva despre el înainte să-l luați?
Nicidecum. Poate m-aș răzgândi.
Pun pariu că n-ai vorbit niciodată cu un bărbat.
Nu, față-lată?
Ba da, o dată.
Cu un gentilom.
Vreo slugă, fără îndoială.
Vreun 'cenic.
Era un ucenic, da.
Toți bărbații sunt proști, așa spune mama.
Cu cât înveți asta mai repede, cu atât mai bine.
Primul dans, doamna mea?
Făt-Frumos, ești atât de obraznic!
- Vreau și eu s-o probez. - Nu, eu o port.
- Nu! - Nu!
Nu pentru prima oară,
Ella le-a compătimit pe aceste două uneltitoare,
care puteau fi la fel de urâte în interior pe cât de frumoase erau în exterior.
Prințul meu!
- Pe mine o să mă iubească! - Dar eu am să fiu regina lui!
Dacă mama vitregă nu avea să mai facă o rochie,
Ella nu vedea de ce n-ar încerca să-și facă singură una.
De altfel, a avut puțin ajutor.
Dragele mele fete...
Când vă văd așa...
îmi vine să cred că una dintre voi s-ar putea să-l atragă pe prinț.
Și când mă gândesc că am doi cai în cursă!
Îndrăznesc să spun că nimeni din regat nu-mi va eclipsa fiicele.
Cenușăreasa?
Nu te-a costat nimic.
Era rochia veche a mamei. Și am modificat-o singură.
Cenușăreasa la bal!
Nimeni nu vrea o servitoare de mireasă.
- După tot ce am făcut... - Nu vreau să stric nimic.
Nici nu vreau să întâlnesc prințul.
Și n-ai să-l întâlnești, pentru că nu vii.
Dar toate fecioarele din tărâm sunt invitate
din porunca regelui.
La rege mă gândesc.
Ar fi o insultă față de familia regală
să te duc la palat în zdrențele alea vechi.
Zdrențe?
A fost a mamei.
Îmi pare rău că trebuie să-ți spun,
dar gusturile mamei tale erau îndoielnice.
Chestia asta e de modă veche...
Se destramă toată.
Umărul e zdrențuit.
- Se destramă. - Și asta!
E o rochie caraghioasă de modă veche!
Cum ai putut?
Ce era să fac?
Nu vreau să fii asociată cu fiicele mele.
Le-ar distruge perspectivele,
dacă ar sosi însoțite de o servitoare în zdrențe.
Pentru că asta ești.
Și asta ai să fii întotdeauna.
Ia aminte la cuvintele mele!
N-o să mergi la bal!
Hai, dii!
Îmi pare rău, mamă.
Îmi pare rău.
Am spus că o să am curaj, dar nu am.
Nu mai am.
Nu mai cred.
Scuză-mă!
Mă poți ajuta, domnișoară?
Doar o coajă de pâine sau, mai bine, un pahar de lapte?
Da.
Da, da, da.
Cred că pot găsi ceva pentru tine.
De ce plângi?
Nu e nimic.
Nimic?
Nimic.
Ce e un castron de lapte? Nimic.
Dar bunătatea îl face totul.
Nu vreau să te zoresc, dar chiar nu ai mult timp, Ella.
De unde mă cunoști?
Cine ești?
Cine sunt? Mă gândeam că ți-ai fi dat seama.
Sunt "mânza ta mirositoare". Adică Zâna ta Ursitoare.
Nu se poate!
De ce nu?
Nu există.
Sunt doar inventate pentru copii.
Mama ta nu credea în ele?
Nu spune că nu, pentru că am auzit-o.
Ai auzit-o?
Mare minune mare!
Bun! Întâi și-ntâi...
Să-mi pun ceva mai comod.
Așa e mai bine.
Unde rămăsesem?
Cum ai...?
A, da!
Ia să vedem!
Ceea ce ne trebuie e ceva care să aducă a "caleașcă".
Copaia aia?
Nu prea aduce a "caleașcă".
Nu, vreau un fruct sau o legumă.
Cultivi pepeni roșii?
Nu.
Cantalupi?
Nici nu știu ce sunt.
Anghinare?
Kumquat?
Tomate?
Avem dovleci.
Dovleci?
Asta va fi ceva nou pentru mine. Mereu interesant.
De obicei, nu lucrez cu dovleci. Prea poroși.
Ia să văd! Ăla e bun.
Da. Cuțit?
- Poftim! - Mulțumesc, draga mea.
Bună, prietene portocaliu ciudat! O tăietură rapidă pentru tine.
Minunat!
Greu dovleac!
Atenție, șoricei!
Nu-i nimic!
Hai s-o facem aici!
- Ce anume? - Să prefacem dovleacul în caleașcă.
Îmi dai emoții.
- Să închid ochii? - Poate ar fi mai bine.
Ceruri, hai să încercăm!
Se întâmplă sigur ceva.
Vezi, secretul e...
Am uitat care e secretul.
Mă gândeam că, dacă...
- Dacă se mai mărește mult... - Da?
Stai!
- Asta ai vrut să faci? - Crezi că asta am vrut să fac?
Fugi!
Ascunde-te!
Poftim!
O caleașcă.
Chiar ești Zâna mea Ursitoare.
Firește.
Nu transform dovleci pentru orișicine.
Acum, unde sunt șoriceii ăia?
Șoricei?
Da.
Șoricei, șoricei, șoricei.
Uite-i!
Abracadabra!
Patru armăsari albi.
Gus-Gus, ce bine arăți!
Dar cum ai...?
Unde rămăseserăm?
Avem caleașcă, cai... Lachei!
Lachei?
Bună, domnule Șopârlă încântător!
Abracadabra!
Bună!
M-ați chemat?
- Acum am nevoie de vizitiul ăla. - Vizitiu?
Am spus "vizitiu"? Am vrut să spun "gâscan".
Nu știu să conduc. Sunt gâscan.
Acum...
Toată lumea la locul ei! Nu e timp de pierdut.
Haideți!
Zână Ursitoare!
Da, ce e?
Rochia mea.
Nu pot merge cu rochia asta.
- Poți s-o repari? - S-o repar?
- Nu, nu. O s-o transform în una nouă. - O, nu, te rog!
A fost a mamei mele.
Și aș vrea s-o port când mă duc la palat.
Parcă aș lua-o cu mine.
Înțeleg.
Dar nu s-ar supăra dacă aș aranja-o un pic?
I-ar displăcea un albastru frumos?
Nu.
Poftim!
E frumoasă.
I-ar plăcea mult.
Hai, du-te acum! Repede!
O să întârzii!
Sunt foarte nou la asta!
Vai, Doamne!
Oprește caleașca aia!
Mulțumesc.
Un moment!
Ăia sunt cei mai buni ai tăi?
E în regulă, n-o să-i vadă nimeni.
O să strice toată imaginea. Repede!
Scoate-i! Sunt chiar urâți.
Hai să avem și ceva nou!
Mă pricep la pantofi.
Dar...
Sunt de cristal?
Da.
Și ai să vezi că sunt foarte comozi.
Ella, chiar trebuie să pleci acum.
- Zână Ursitoare? - Ce este?
- Mama și surorile mele vitrege? - Nu-ți face griji.
Am să am grijă să nu te recunoască.
Acum du-te!
Pentru că ai să mergi la bal.
Ella!
Era să uit.
Nu uita, vraja va dura doar un pic.
La ultimul ecou al ultimului clopot care bate miezul nopții,
vraja se va rupe
și totul va redeveni ce a fost înainte.
La miezul nopții?
La miezul nopții.
E destul timp.
- Du-te atunci! - Mulțumesc.
Mulțumesc.
Du-te, gâsculiță!
La revedere!
Prințesa Mei Mei de Fujian!
Prințesa Shahrzad de Selgiuc!
Prințesa Selina de Zaragoza!
Prințesa Imani de Shona!
Prințesa Hiina din Tronul Crizantemei!
Lady Tremaine și fiicele sale.
Lady Tremaine și fiicele sale!
- Eu sunt Drisella. - Și eu sunt Anastasia.
- Lumea va vrea să știe. - Eu sunt cea deșteaptă.
Eu sunt foarte frumoasă.
Preaînțeleapta domnișoară Drisella
și preafrumoasa Anastasia.
Haideți odată!
Lord Veneering!
După cine te uiți?
După nimeni.
După fata din pădure, nu-i așa?
De aceea ai fost așa generos cu invitațiile.
Tată, a fost pentru oameni.
Știu că iubești oamenii, Kit.
Dar știu și că cineva ți-a sucit mințile.
Dar ai întâlnit-o doar o dată, în pădure.
Tu m-ai pune să iau o fată întâlnită doar o dată, în seara asta.
O prințesă.
Ori o prințesă, ori nimic.
Țineți ușile! Mai vine una.
V-o prezint pe Alteța Sa Regală, Prințesa Selina de Zaragoza.
Ești la fel de chipeș ca în pictură.
Și micul tău regat e încântător.
Sper ca prințesa să nu găsească micul nostru regat prea îngrădit.
Domniță Ella!
Mulțumesc.
Mi-e frică, domnule Șopârlă.
Sunt doar o fată, nu o prințesă.
Și eu sunt doar o șopârlă, nu un lacheu.
Bucură-te de asta cât durează!
Majestate, Alteță...
milorzi, doamnelor și domnilor,
distinși musafiri și oameni din ținut,
prințul își va alege acum partenera pentru primul dans.
Să înceapă balul!
Scuzați-mă!
Mii de scuze, Alteță.
Nu știu ce s-a întâmplat.
Domnule Kit.
Tu ești!
Nu-i așa?
Întocmai.
Alteță...
Dacă-mi permiteți,
adică...
Mi-ar face foarte mare plăcere,
dacă mi-ați acorda onoarea de a mă lăsa să vă conduc în acest
prim...
Dans?
Da, dans.
Exact.
Toată lumea se uită la tine.
Crede-mă că la tine se uită.
Cine e?
N-am idee.
Cine e aia, mamă?
Nu sunt sigură, dar nu prevestește nimic bun.
Are o rochie superbă.
- Și cât de drăguță e! - Concentrați-vă!
Trebuie să-i suciți prințului mințile, proastelor! Duceți-vă acolo!
Dar nu ne-a invitat nimeni la dans.
Domnilor, vi le prezint pe fetele mele, Anastasia, Drisella.
Duceți-vă!
Zâmbiți!
Vino cu mine!
Treceți acolo! Zâmbiți!
Deci tu ești prințul!
Nu chiar prințul.
Sunt mulți prinți pe lume. Eu sunt doar unul.
Dar numele tău nu e Kit.
Ba da, și tata încă îmi spune așa
când e deosebit de ne-supărat pe mine.
Dar nu ești ucenic.
Ba da. Ucenic de monarh. Încă-mi învăț meseria.
Doamne!
Iartă-mă, te rog!
Am crezut că o să mă tratezi diferit, dacă știai.
Te-am confundat cu o țărancă bună și cinstită,
iar acum văd că n-ai vrut să impresionezi un soldat de rând.
Mici șanse!
Gata cu surprizele?
Gata cu surprizele.
Tu ești ăla?
Nu mă plac în picturi. Tu te placi?
Mie nu mi-a pictat nimeni portretul.
Nu? Ar trebui.
Cine e?
N-a dat niciun nume, Alteța Voastră.
N-ai întrebat?
Nu mai aveam aer, Alteță,
după prezentarea prințesei Blodwyn de Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyr...
- Taci, te rog! - Desigur.
Nu pot să cred!
Nu! Nu ea!
N-o să-ți simtă lipsa la bal?
Poate.
Dar hai să nu ne întoarcem încă!
Ce este?
Când mă întorc, o să încerce să mă cupleze cu o doamnă aleasă de ei.
Trebuie să mă însor din interes.
Pentru interesul cui?
Asta e o întrebare bună.
Sigur ai dreptul să-ți urmezi inima.
Și trebuie să compar asta și cu dorințele regelui.
E un domnitor înțelept și un părinte iubitor.
Poate o să se răzgândească.
Mă tem că nu prea are timp.
Săracul Kit!
Lumea spune că e o prințesă.
Prințul nostru pare foarte atras de ea.
S-a dus direct la el.
E de apreciat eficiența sa.
Cu siguranță, dacă e prințesă, asta s-ar putea să fie bine.
L-am promis deja Prințesei Selina.
Dar...
Iertați-mă, Alteța Voastră!
N-am vrut să deranjez.
Nu, dumneavoastră trebuie să mă iertați, doamnă.
Secretul dumneavoastră e în siguranță.
N-am arătat locul ăsta nimănui.
O grădină secretă.
Îmi place la nebunie!
Te rog.
Nu, n-ar trebui.
Ba da.
- N-ar trebui. - Ba da.
Bine.
Îmi dai voie?
Te rog.
E de cristal.
De ce nu?
Dă-mi voie!
Mulțumesc.
Poftim!
Așa.
Nu-mi spui cine ești cu adevărat?
Dacă-ți spun, cred că totul va fi diferit.
Nu înțeleg. Nu-mi poți spune numele măcar?
Numele meu este...
Trebuie să plec.
E greu de explicat.
Șopârle și dovleci și lucruri.
Așteaptă!
Unde te duci?
Ai fost extrem de drăguț.
Mersi pentru o seară minunată. Mi-a plăcut fiecare secundă!
"Șopârle și dovleci."
Scuzați-mă!
Scuze! Îmi pare nespus de rău!
Dumnezeule!
Prințe!
Nu pe ea!
- Îi trebuie numele ei. - Știu!
Numele, nerodule! Află-i numele!
Asta chiar a durut!
- Majestate! - Domnișoară.
- Îmi pare tare rău. - Nu face nimic, draga mea.
Voiam să spun, Majestate,
că fiul dumneavoastră, Kit, e cea mai încântătoare persoană pe care am întâlnit-o.
Atât de bun și de curajos!
Sper că știți cât de mult vă iubește.
Scuzați-mă!
Așteaptă!
Unde te duci?
Repede, repede!
Întoarce-te!
Repede!
Repede, te rog, domnule Gâscan!
Așteaptă!
Atenție!
Căpitane, calul meu!
Nu!
Ar putea fi un complot ca să vă atragă de la palat.
Tatăl dumneavoastră are nevoie de dumneavoastră aici.
Căpitane!
Și mă simțeam atât de bine! A trebuit s-o alegi pe aia, nu?
Da.
Repede, domnule Gâscan!
Haideți!
Ai grijă, domnule Gâscan!
Aoleu!
Tu, de colo!
Oprește, în numele regelui!
Ce moment prost!
Oprește!
Știu ce să fac!
Da!
O, da!
Deschideți asta!
Vai de mine!
Nu, nu, nu!
Îmi pare rău.
O să vedeți că e foarte comod.
Tăceți din gură!
Cenușăreasa!
Trebuie s-o trezim.
Cenușăreasa!
Trezește-te, puturoaso!
Ceai și o farfurie de biscuiți.
Bun venit înapoi!
- Pari veselă! - Și udă!
M-am plimbat prin ploaie ca să mă înveselesc.
Tipic.
Ceai.
N-am comunicat doar prin cuvinte. Sufletele noastre s-au întâlnit.
Exact. Sufletul meu cu al prințului.
Al tău era lângă mese.
Nu l-ai văzut dansând cu mine.
Dansând cu tine?
Nici măcar n-a vorbit cu tine.
N-a fost vina noastră, mamă. A fost fata aia.
Prințesa misterioasă.
Prințesa misterioasă?
Vai, ce idee încântătoare!
Nu era prințesă.
Era o băgăreață lăudăroasă care s-a dat în spectacol.
O obrăznicătură tinerică a venit la bal, neînsoțită, dacă vrei,
și, spre oroarea tuturor, s-a aruncat în brațele prințului.
Și el chiar a dansat cu urâta aia.
- Da? - Da.
De milă.
A fost prea politicos să-i dea papucii de față cu toată lumea.
Dar, ca să nu ne mai expună fetișcanei obraznice...
- ...a luat-o deoparte. - Și a pus-o la locul ei.
Dar ea a refuzat să plece
și gărzile de la palat au alungat-o de la petrecere!
Mi-e milă de prinț. Așa gusturi proaste!
Se merită unul pe celălalt.
Nu-i nimic, fetelor.
Balul a fost doar o diversiune.
Prințul nu are voie să se însoare din dragoste.
E promis Prințesei Selina de Zaragoza.
Mi-a spus chiar Marele Duce.
E atât de nedrept!
Da.
Așa e lumea.
Bună, din nou!
Mulțumesc pentru ajutor.
Chiar a fost de vis.
Mai frumos decât un vis.
Ella abia aștepta să scrie tot ce se întâmplase,
ca să-și amintească fiecare amănunt...
de parcă le-ar povesti mamei sau tatălui ei
despre balul de la palat și timpul petrecut cu prințul.
Mai ales despre prinț.
Ai venit.
Bine.
Tată...
Nu te duce!
Trebuie.
N-ar trebui să fii singur.
Ia-ți o mireasă!
Prințesa Selina.
Dacă ți-aș porunci s-o faci?
Te iubesc și te respect, dar n-am s-o fac.
Nu cred că trebuie să căutăm dincolo de granițe
tărie și îndrumare.
Ce ne trebuie e chiar aici.
Și trebuie doar să avem curaj și să fim buni ca s-o vedem.
Întocmai.
Ai devenit un bărbat în toată puterea cuvântului.
Bine.
Și, poate, în puținul răstimp care mi-a rămas,
pot deveni tatăl pe care-l meriți.
Nu trebuie să te însori din interes.
Ci din dragoste.
Găsește fata!
Găsește-o!
Cea despre care vorbește toată lumea.
Cea zăpăcită...
- ...care-și pierde pantofii. - ...pierde pantofii.
Nu fi trist, băiete!
Mulțumesc, tată.
Eu îți mulțumesc, Kit.
Te iubesc, fiule.
Și eu te iubesc, tată.
După ce perioada de doliu a trecut, s-a dat o proclamație.
Auziți! Auziți!
Să se știe că noul nostru rege
își declară, prin aceasta, dragostea pentru...
prințesa misterioasă...
care a purtat...
pantofi de cristal la bal.
Și cere să se prezinte la palat,
unde, dacă dorește...
el o va lua de soție...
cu toată ceremonia cuvenită.
Pe ăsta-l cauți?
Probabil că ai o poveste grozavă cum de-l ai.
Nu vrei să-mi spui?
Nu?
Bine atunci.
Am să-ți spun eu o poveste.
A fost odată ca niciodată
o tânără frumoasă
care s-a măritat din dragoste.
Și a făcut două fiice iubitoare.
Totul era bine,
dar, într-o zi, soțul ei,
lumina vieții ei, a murit.
A doua oară,
s-a măritat pentru binele fiicelor ei.
Însă și acel bărbat i-a fost răpit.
Și a fost blestemată să-i vadă în fiecare zi copila iubită.
Sperase să-și mărite
una dintre fetele frumoase și proaste cu prințul.
Dar mintea lui fusese sucită de o fată cu pantofi de cristal.
Și așa
am trăit nefericită până la adânci bătrâneți.
S-ar părea că povestea mea s-a sfârșit.
Acum spune-mi-o pe-a ta!
L-ai furat?
Nu.
L-am primit.
L-ai primit?
L-ai primit. Nimic nu se primește niciodată.
Trebuie să plătim iar și iar pentru tot.
Nu e adevărat.
Bunătatea e gratuită. Dragostea e gratuită.
Dragostea nu e gratuită.
Uite cum ai să mă răsplătești,
ca să ai ce îți dorești.
Nimeni n-o să te creadă, o servitoare murdară, fără familie,
dacă revendici inima prințului.
Dar, cu o doamnă respectabilă care să te prezinte,
nu vei fi ignorată.
Când te măriți,
o să mă pui în fruntea suitei regale.
Anastasia și Drisella se vor mărita cu lorzi înstăriți.
Și eu am să mă ocup de băiatul ăla.
Dar nu e un băiat.
Și tu cine ești?
Cum ai conduce tu un regat? E mai bine s-o lași în seama mea.
Așa, obținem toți ce vrem.
Nu.
Nu?
N-am putut să-l apăr pe tata de tine,
dar am să protejez prințul și regatul...
orice s-ar alege de mine.
Ei, asta e o greșeală.
Nu!
De ce?
De ce ești atât de crudă?
Nu înțeleg.
Am încercat să fiu bună cu tine.
Tu? Bună cu mine?
Da.
Și nimeni nu merită să fie tratat cum m-ai tratat tu pe mine.
De ce o faci?
De ce?
Pentru că ești tânără și nevinovată și bună.
Și eu...
Nu!
Pot să întreb de unde aveți asta?
De la o servitoare jerpelită din casa mea.
Prințesa misterioasă e o fată de rând.
Vă imaginați ce îngrozită am fost când am aflat de subterfugiul ei.
N-ați spus nimănui altcuiva?
Nici măcar fetelor mele.
Nu e nevoie să afle nimeni adevărul.
Ați scutit regatul de o mare rușine.
Și mi-ar plăcea să rămână așa.
Mă amenințați?
Da.
Și ce doriți?
Aș vrea să fiu contesă.
Și solicit măritișuri avantajoase pentru fiicele mele.
Fie.
Și fata?
Faceți ce vreți cu ea.
Nu înseamnă nimic pentru mine.
Unde?
Abandonat pe marginea drumului.
- Și ai găsit-o? - Fata?
Nu, a dispărut.
Trebuie să existe un motiv pentru care a dispărut.
Poate a fost oprită să vorbească.
Nu te descuraja, Kit!
Dimpotrivă, te descurajezi și devii mai înțelept.
Lumea trebuie să știe că regatul e în siguranță.
Că regele are o regină și ținutul poate avea un moștenitor.
Vor să privească spre viitor cu certitudine!
De acord! Atunci să fim siguri!
Eu sunt rege.
Și spun că o vom căuta pe prințesa misterioasă,
chiar dacă nu vrea să fie găsită.
Trebuie s-o văd din nou.
Dar, dacă nu e găsită,
atunci, pentru binele regatului, trebuie să o iei pe Prințesa Selina.
Pentru binele regatului.
Prea bine, de acord.
Dar, Alteță...
- Dar nu vei precupeți niciun efort. - Firește, Majestate.
Aveți cuvântul meu.
Următoarea!
Papucul a străbătut regatul în lung și-n lat,
vizitând fiecare fecioară de orice condiție și soi.
O, Doamne!
Dumneavoastră prima, doamnă.
Am să încerc.
Da. Măi să fie! Unde să stau?
Sus! Sus cu mine!
Aveți grijă, am piciorul încă un pic umflat. Am fost...
E de la drojdie.
Marele Duce s-a ținut de cuvânt.
N-a precupețit niciun efort ca să-i demonstreze prințului
că prințesa misterioasă nu era de găsit.
Îmi vine!
- Nu vă vine. - Ba da!
- Nu vă vine. - E al meu!
- Eu sunt prințesa misterioasă! - Dați-mi pantoful înapoi!
Luați-i pantoful!
Nu-mi luați pantoful, vă rog! Vă rog, e pantoful meu!
Faceți loc pentru pantof!
- Pot încerca celălalt picior? - Nu prea cred.
Orice încercau însă,
papucul magic refuza să le vină și celor mai eligibile fecioare.
V-am găsit prințesa misterioasă!
Ce e, căpitane?
N-am găsit fata.
Sunt dezamăgit pentru rege.
Hai, nu te descuraja!
Mai e o casă.
Trebuie să răsturnăm cerul și pământul.
- Cai! - Cai!
Mamă, e șansa noastră!
Lasă-i să intre!
Domnilor! Ce surpriză minunată!
Acordați-mi un moment, bună doamnă!
Desigur, Alteța Voastră.
Vă rog, pe aici.
Ella nu știa cine era jos.
Și nici nu-i păsa.
Căci sigur nimeni nu venise la ea.
Jacqueline, încetează!
S-a micșorat.
Mai încearcă o dată.
O, ajunge!
Probabil mă iubești
Deși Ella era tristă, spiritul ei nu fusese înfrânt.
Știa că balul
și timpul petrecut cu prințul
vor deveni amintiri frumoase de demult,
ca cele cu tatăl și mama sa
și copilăria ei de aur.
Îmi vine!
Ghinion, domnișoară.
Levănțica e verde Dilly dilly
Levănțica e albastră
Probabil mă iubești Dilly dilly
Căci și eu te iubesc
Prea bine. Sarcina noastră e îndeplinită, căpitane.
Dar soarta încă poate fi blândă cu noi, fetelor.
Într-adevăr, doamnă!
Când eu voi fi rege Dilly dilly
Tu vei fi regină
Levănțica e verde Dilly dilly
Levănțica e albastră
Dacă mă iubești
Dilly dilly
Și eu te voi iubi
Lasă păsările să cânte Dilly dilly
Și mieii să se joace
În siguranță vom fi Dilly dilly
Auziți asta, Alteță?
Hai să plecăm, căpitane!
Un moment.
Doamnă...
nu mai e nicio fecioară în casa dumneavoastră?
Niciuna.
Atunci pisica dumneavoastră a învățat să cânte?
Ne-am prefăcut destul azi, căpitane. Hai să plecăm!
Dar minte, Alteță!
Aiurea! Am încredere în doamnă. Plecăm!
Mare Duce!
Majestate!
Ce cânt duios! Mă face să mai zăbovesc un pic.
Majestate, n-am știut...
Căpitane, ești drăguț să cercetezi?
Cu mare plăcere, Majestate.
Dacă mă iubești Dilly dilly
Și eu te voi iubi
Poftim! Vedeți?
V-am spus că nu e nimeni însemnat.
Mai vedem.
Domniță...
Vi se cere să vă prezentați neapărat la rege.
Îți interzic să faci asta!
Și eu vă interzic să-i interziceți!
Cine sunteți dumneavoastră să opriți un ofițer al regelui?
Sunteți o împărăteasă?
O sfântă?
O zeitate?
Sunt mama ei.
N-ai fost niciodată...
și n-ai să fii niciodată mama mea.
Veniți, domnișoară!
Nu uita cine ești, prăpădito!
Oare cine era, cine era cu adevărat, avea să fie de ajuns?
Nu exista nicio vrajă care s-o ajute de data asta.
Ăsta este, poate, cel mai mare risc pe care ni-l asumăm.
Să fim văzuți așa cum suntem cu adevărat.
Să ai curaj și să fii bună!
Cine ești?
Eu sunt Cenușăreasa.
Majestate...
Nu sunt prințesă.
Nu am caleașcă...
nu am părinți...
și nu am zestre.
Nici nu știu dacă pantoful acela frumos o să-mi vină.
Dar...
dacă-mi vine...
mă luați așa cum sunt?
O fată cinstită de la țară care vă iubește.
Firește că da.
Dar numai dacă și tu mă iei așa cum sunt.
Un ucenic care încă-și învață meseria.
Te rog!
Cenușăreasa!
Ella!
Draga mea soră, îmi pare rău!
Îmi pare tare rău.
Mergem?
Te iert.
Iertată sau nu,
mama și surorile vitrege ale Cenușăresei
aveau să plece în curând cu Marele Duce
și să nu mai calce vreodată în regat.
S-ar fi adorat.
Trebuie să-ți pictăm un portret.
O, nu, nu mă plac în picturi.
Fii bună!
Și ai curaj.
Și totul va fi bine.
Ești pregătit?
Pentru orice, dacă sunt cu tine.
Regina mea.
Kit al meu.
Și așa Kit și Ella s-au căsătorit...
și vă pot spune, ca Zâna ei Ursitoare,
că erau considerați
cei mai frumoși și mai buni monarhi pe care-i avusese vreodată regatul.
Și Ella a continuat să vadă lumea nu cum era,
ci cum putea fi,
dacă s-ar crede în curaj
și bunătate și, uneori,
în puțină magie.
SFÂRȘIT
Subtitrarea: Blu-ray Retail
Revizuire: muLineZu
CENUȘĂREASA
Unde a plecat toată lumea?