Det var en gång en liten flicka som hette Ella.
Hon såg inte världen som den var, utan som den skulle kunna vara
med en gnutta magi.
Älskling!
I föräldrarnas ögon var hon en prinsessa.
Hon hade varken titel, krona eller slott, men ett eget litet kungarike:
Gården i skogsbrynet, där hennes släkt hade bott i åratal.
Där bodde herr Gås och hela djurfamiljen.
Hallå där! Vad håller du på med? Låt småttingarna få smaka.
Du kommer att få ont i magen.
Men Gus... Du är husmus, inte trädgårdsmus.
Du får inte äta upp maten för herr Gås. Eller hur, mamma?
- Tror du fortfarande att de förstår dig? - Gör de inte det?
Jo, och jag tror att vi förstår dem om vi bara lyssnar.
- Så att vi kan ta hand om dem. - Vem tar hand om oss?
- Våra gudmödrar feerna, förstås. - Tror du på dem också?
- Jag tror på allt. - I så fall tror jag också på allt.
Hennes far var handelsresande
och förde med sig gåvor hem från Ellas underlydande riken.
Ella!
Var håller mina vackra flickor hus?
Var är mina älsklingar?
Ella saknade honom när han var borta, men visste att han alltid kom hem.
Pappa! Välkommen hem!
Vad du har vuxit! Få se på dig.
- Vad är det där? - Det här? Det hängde i ett träd.
Det kan nog vara nåt inuti.
Åh, vad fin!
- På franska är det un papillon. - Un papillon.
Aj!
Du står på mina fötter!
Får jag lov?
Titta, mamma! Jag dansar!
Lilla papillon...
Allt var som det skulle vara.
De var lyckliga för sitt liv tillsammans och för sin kärlek.
När jag blir kung, dilly-dilly, min drottning du blir
En blomma blå, dilly-dilly, grön timotej
- Nog älskar du mig, dilly-dilly... - ...för jag älskar dig
Men sorgen kan drabba alla kungariken, hur lyckliga de än är.
Och den drabbade Ellas hem.
- Jag beklagar. - Tack, doktorn.
Kom, Ella.
Ella, älskling, jag ska berätta en hemlighet för dig...
...som kommer att hjälpa dig genom alla livets prövningar.
Glöm aldrig bort det här.
Var tapper och var god.
Du har mer godhet i lillfingret än de flesta andra har i hela kroppen.
Och den är kraftfull, mer än du anar.
Och den är magisk, på riktigt.
Var tapper och var god, älskling.
- Lova mig det. - Jag lovar.
Bra.
Jag måste snart ge mig av, älskling.
- Snälla, förlåt mig. - Det är klart att jag gör!
Jag älskar dig.
Jag älskar dig, mitt hjärta.
Med tiden blev smärtan bara ett minne.
Ella förblev oförändrad i sitt hjärta, för hon mindes löftet till sin mor.
Var tapper och var god.
Hennes far förändrades mycket, men hoppades på bättre tider.
"Väl hemma sjöng jag och min hustru tillsammans."
"Om det funnits en lyckligare man, känner jag honom ej."
Det var allt från Pepys i dag.
- Visst är det ljuvligt med lyckliga slut? - Ja, jag föredrar såna.
Som sig bör.
Ella... Jag har kommit fram till
att det nog är dags att inleda ett nytt kapitel.
Jaså, far?
Minns du Sir Francis Tremaine, som jag berättade om?
- Ja, mäster i handelsgillet. - Han var det, ja.
Han har tyvärr gått bort. Och hans änka, en ärbar kvinna
har blivit helt ensam, i sina bästa år.
Du är rädd för att säga det, men var inte det.
- Inte om det gör dig lycklig. - Just det, lycka!
Tror du att jag kan få en sista chans
trots att jag trodde att den tiden var förbi?
Självklart, far.
Hon blir din styvmor och du får två underbara systrar.
Var tapper och var god.
Välkomna, mina damer!
- Hon ser ut som ett kvastskaft! - Vilket stripigt hår!
- Så trevligt. - Vad roligt att ni är här.
- Vad vackert hår du har. - Tack! Vill ni gå husesyn?
- Vad sa hon nu? - Hon vill visa upp bondgården.
Har de djur inomhus?
Förtjusande, alldeles förtjusande...
Lucifer.
Hennes blivande styvmor var en bestämd och förfinad dam.
Hon hade också drabbats av sorg, men lät det inte märkas.
- Du sa inte att din dotter var så vacker. - Hon brås på...
...sin mor. Det förstås.
- Vad tycker mamma är så förtjusande? - Hon ljuger bara för att vara artig.
- Hur länge har er släkt bott här? - I mer än 200 år.
- Och ändå är det inte inrett? - Petronella då...
De kan tro att du menar allvar.
Ellas styvmor började åter fylla huset med liv och skratt.
Baronen är för hemsk!
Lyckan ler mot mig.
Men titta vilka som har ett eget kalas!
Jacqueline, Teddy, Matilda och glupska Gus.
Och vad håller du på med, Lucifer?
Jacqueline är min gäst, och här äter vi inte upp våra gäster.
Du har kattmat så det räcker.
Vi flickor måste hjälpa varandra.
- Du går miste om festen. - Den är säkert som alla andra.
- Och jag ger mig av i morgon bitti. - Du kom ju nyss hem!
- Måste du resa? - Det är bara några månader.
Vad önskar du dig?
Dina systrar, dina styvsystrar, har bett om parasoll och spetsar.
Vad vill du ha?
Den första kvist som stryker mot din axel på färden.
Det var en udda önskning.
Du får ta den med dig på resan och tänka på mig när du ser den.
Och när du tar med den hem kommer du att vara med.
För det jag önskar jag mig mest av allt, att du ska komma hem.
Vad som än händer.
Det ska jag.
Ella, jag vill att du är snäll mot din styvmor och dina styvsystrar
även om de kan vara... svåra att tas med ibland.
- Jag lovar. - Tack.
En del av mig finns alltid kvar hos dig, Ella. Kom ihåg det.
Och din mor är också här, även om du inte ser henne.
Hon är husets hjärta.
Därför måste vi alltid vårda det här huset, för hennes skull.
Jag saknar henne. Gör du det?
Hemskt mycket.
- Glöm inte mina spetsar! - Och parasollet, för min hys skull!
Det betyder hud, om du inte vet det.
- Farväl! - Farväl, Ella!
- Jag älskar dig! - Och jag älskar dig!
Farväl!
Ella, kära du.
Seså, sluta lipa.
- Ja, styvmor. - Du behöver inte kalla mig det.
"Frun" går så bra.
- Jag får inte rum bland alla dina kläder! - Bli mindre, då!
Petronella och Gabriella har alltid delat rum. De är så rara.
- Eller ännu bättre: försvinn! - Du skulle må då.
Jag skulle kunna klösa ögonen ur dig.
De tycker visst att de bor trångt.
Mitt rum är det största förutom ert. De kanske vill dela på det.
En strålande idé! Vilken snäll flicka du är.
- Jag kan flytta... - ...till vinden! Det blir bra.
- Vinden? - Ja.
Men bara tillfälligt, medan jag gör om de andra rummen.
Vinden är fin och luftig och du slipper allt vårt stök.
Det blir ännu mysigare om du tar med dig alla de här pinalerna.
Så att du kan fördriva tiden.
Nåja...
Här får jag åtminstone vara ostörd.
Hej, Gus.
Såja, Gus... Du klarar det.
Det är alltså här ni håller till. Jag med, tydligen.
Då så... Hjälper ni till?
En sån toka. Hon pratar med trämasken.
Så trevligt här är. Inga katter...
...och inga styvsystrar.
- Vi har en idiot till syster. - Jag har två.
- Vem pratar hon med? - Hon är galen.
- God morgon! - God morgon, fröken Ella!
Hej. Får jag...?
Vilket vackert brunt ägg. Tack!
- God morgon! - God morgon!
- Tack, fröken Ella. - Ingen orsak.
Ella!
Vakna, flickor! Det är lunch!
Ellas styvsystrar tyckte inte om morgnar.
Och de saknade helt begåvning för hur ett hushåll ska skötas.
De saknade begåvning överhuvudtaget.
Två unga älskande det var
med ett hej no-ni-no, med ett ho
sin väg de över vägen tar
Om våren, om våren, de ljuva...
Håll tyst.
Ellas stora tröst var breven som fadern skickade från sina resor.
Veckorna blev till månader, men varje dag kom bud från fjärran länder.
Postvagnen är här!
Tills sent en eftermiddag.
Herr John.
Det gäller er far, fröken Ella.
Han blev sjuk under resan.
Han har gått hädan, fröken.
Han är borta.
In i det sista pratade han om er och er mor.
Han bad mig att ge er den här.
- Men mina spetsar då? - Och mitt parasoll?
Inget av det där spelar någon roll!
Vi är ruinerade! Hur ska vi nu försörja oss?
Tack.
Det måste ha varit svårt för er.
Ja, hur skulle de försörja sig? Nu krävdes besparingar.
Ellas styvmor gjorde sig av med tjänstefolket.
Styvmodern och styvsystrarna utnyttjade Ella.
De betraktade henne mindre och mindre som en syster
och mer som en tjänsteflicka.
Ella fick sköta allt arbete.
Och det var bara bra, som distraktion från sorgen.
Det sa i alla fall hennes styvmor.
Hon och hennes döttrar bidrog så gärna med mycket distraktion.
Till deras försvar ska sägas att de delade med sig av maten.
Eller matresterna, rättare sagt.
Hon hade få vänner, eller åtminstone små.
Där är ni ju! Vi kan väl äta middag tillsammans?
Men de vänner hon hade behandlade hon med öppet hjärta och öppen hand.
Det är dukat.
Ibland var det för kallt för att sova på den dragiga vinden
så hon la sig framför eldstaden för att hålla sig varm.
- Jag trodde att frukosten var klar. - Ja, frun. Jag tittar bara till spisen.
- Nästa gång vill vi slippa vänta. - Som ni önskar.
Vad är det du har i ansiktet, Ella?
Ursäkta?
- Det är aska från spisen. - Gå och tvätta dig.
- Vi vill inte ha aska i teet. - Vi kallar henne för...
- Aldrig att jag skulle vara så smutsig. - ...smutsunge!
- Ask-ungen! Det ska du få heta. - Så fyndiga ni är, flickor.
Vem är det här till?
- Har vi glömt nån? - Det är ju min plats.
Det är för mycket begärt att du ska hinna sitta med när du ska servera.
Blir det inte bättre om du äter när du har arbetat färdigt, Askungen?
Askungen.
Namn är mäktiga, som besvärjelser.
Det kändes som om styvmodern och styvsystrarna
hade förvandlat hela hennes tillvaro till aska och slit.
Spring! Fort, innan de tar dig!
Lugn!
Kanske var det tur att Ellas styvsystrar var så elaka.
Hade hon inte rymt till skogs, skulle hon kanske inte ha träffat prinsen.
Såja, säja! Lugn!
Såja, sakta ner!
Fröken! Hur går det?
Ingen fara, det går så bra så.
- Gick det bra? - Ja, men ni skrämde livet ur honom!
- Vem då? - Hjorten.
Vad har han gjort er för att förtjäna att bli jagad?
Jag har aldrig träffat honom förut. Är ni vänner?
Bekanta, vi träffades nyss.
Vi såg varandra i ögonen. Han såg ut att ha mycket kvar att göra i livet.
- Vad kallas ni, fröken? - Det spelar ingen roll.
- Ni borde inte vara ensam i skogen. - Jag är ju med er, herr...?
- Vad kallas ni själv? - Vet ni inte vem jag är?
Jag kallas för Kit. Åtminstone av far, när han är på gott humör.
- Var bor ni då, herr Kit? - På slottet. Jag lär mig min fars yrke.
- Så ni är lärling? - På sätt och vis.
- Så trevligt. Behandlar de er väl? - Bättre än jag förtjänar, skulle jag tro.
Och er?
Så gott som de förmår.
- Jag beklagar. - Det är inte ert fel.
Inte ert heller, skulle jag tro.
Så farligt är det inte. Det finns nog de som har det värre.
Det gäller bara att vara tapper och god, inte sant?
Jo, det har ni rätt i.
Jag håller med.
- Låt dem inte göra honom illa. - Vi jagar ju, det är så det går till.
Att det går till så innebär inte att det ska vara så!
Det har ni också rätt i.
Då låter ni väl honom vara?
Ja, det gör jag.
Tack så mycket, herr Kit.
- Där är ni ju, Ers... - Kit! Jag kommer!
Vi måste skynda oss, "herr Kit".
Som sagt, jag kommer.
- Jag hoppas att vi ses igen, fröken. - Det hoppas jag med.
Det låter som om du aldrig sett en fager tös förut!
Hon var ingen "fager tös". Nog var hon fager, men mer än så.
Du har bara träffat henne en gång. Hur kan du veta det?
- Ni visste ju genast med mor. - Hon var prinsessa.
- Ni skulle ha älskat henne ändå. - Vi skulle aldrig ha träffats annars.
Min far hade sagt samma sak som jag säger nu, och jag hade lyssnat.
- Det hade ni inte alls. - Jo... Nej, du har rätt.
Hur är det med honom?
Ers Majestät...
Säg ingenting.
Är det så svårt att få fram det så förstår jag ändå.
Far...
Allt är förgängligt, min pojke.
Kom, vi blir sena.
Och punktlighet är prinsars polityr.
Talade kungen med er om ert agerande i skogen?
- Angår det hertigen? - Allt som angår er angår mig.
Det passar sig inte att låta en hjort gå.
Att det går till så innebär inte att det ska vara så.
Målarmästare Finnius väntar tålmodigt.
Få honom att se äktenskapsduglig ut. Han måste gifta sig, vad han än tycker.
Jag ska göra mitt bästa. Men jag utlovar inga mirakel.
- En mycket fin duk, mäster Finnius. - Tack. Som om han vet nåt om konst...
Så porträtten ska skickas utomlands för att locka gäster till den där balen?
- Den traditionsenliga balen. - Där du ska se ut din brud.
Om jag nu måste gifta mig, varför inte med en bondflicka?
Hur mycket land ska denna bondflicka ge oss? Hur ska hon stärka riket?
Vi är ett litet kungarike, Ers Kungliga Höghet, och världen är farlig.
Hör nu på, min pojke.
Jag vill trygga din och rikets framtid.
Som ni vill, far. På ett villkor.
Bjud in alla, inte bara adeln. Kriget har drabbat oss alla med sorg.
- Skulle det behaga folket? - Det vet jag inget om, Ers Majestät.
Men själv tackar jag inte nej till lite galej.
Vi verkar vara överens.
En bal åt folket och en prinsessa åt prinsen.
- Ett steg i rätt riktning om ni frågar mig. - Det gjorde vi inte.
Jag ber om ursäkt. Stygg pensel. Ner, Samson.
Inte ens en kudde har jag.
Inte så långt ner! Nu har ni mig på rygg, bokstavligt talat.
Era näsborrar gör sig bra härifrån. Längre pensel!
Ni ser inte alls ut att må bra, fröken.
Varför stannar ni där när de behandlar er så illa?
För att jag lovade mor och far att vårda platsen där vi var lyckliga.
De älskade vårt hem
och nu när de är borta, älskar jag det åt dem. Det är mitt hem.
Lystring, lystring!
Tystnad!
"Härmed meddelas att det två veckor från denna dag"
"skall hållas kunglig bal på slottet."
"På denna bal skall, enligt gammal sed"
"prinsen välja sin gemål."
"På prinsens begäran meddelas dessutom härmed..."
"...att varenda mö i riket, adlig som ofrälse..."
"...är inbjuden att deltaga."
"Detta är vår vördade konungs önskan."
Ursäkta, frun...
Ella såg verkligen fram emot att få träffa Kit, lärlingen.
Hennes styvsystrar var klädsamt nyfikna på prinsen.
- Jag ska lura honom att bli kär i mig! - Det här är enorma nyheter!
Lugna ner er och hör på. En av er måste vinna prinsens hjärta
så vi äntligen kan bli skuldfria!
- Jag, prinsessa...? - Eller jag, prinsessa...?
Varför står du fortfarande kvar?
Gå genast till sömmerskan och beställ tre vackra balklänningar.
Tre...? Så omtänksamt!
- Vad menar du? - Att tänka på mig.
Hon tror att klänningen är till henne! Stackars lilla dumbom, så pinsamt.
- Du är alldeles för ambitiös. - Nej, jag vill bara träffa min vän.
Jag ska uttrycka mig tydligt:
En klänning åt Petronella, en åt Gabriella och en åt mig.
Det där förstod hon inte.
Då så. Iväg med dig!
Alla flickor vill ha prinsen.
Skynda dig, innan sömmerskan drunknar i arbete!
- Vad sa hon, Gabriella? - Jag kan franska, inte italienska.
- Vakna, Ers Kungliga Höghet. - Jag ber om ursäkt.
- Jag får inte flickan ur tankarna. - Flickor finns det gott om.
Hennes sinnelag och godhet...
- Hon råkar inte ha en syster? - Jag vet ingenting om henne.
Er mystiska flicka kanske kommer på balen.
- Det var väl därför ni bjöd in alla? - Det var för folkets bästa, kapten.
Givetvis, så ytligt av mig.
- Och om hon kommer? - Då säger ni att ni är prins.
- Och prinsen tar den han behagar. - Ha!
- "Ha"? - Ja, ha!
Far och hertigen accepterar bara en prinsessa.
Om skogsflickan nu är så förtjusande, kanske de ändrar sig.
Så kom dagen för balen. Hela riket höll andan i spänd förväntan.
Vill ni ha mig som drottning? Mig?
Hårdare.
Hårdare... Så där ja.
- Du är underskön, min syster. - Detsamma.
Vi måste tävla om prinsens hand, men det får inte så split mellan oss.
Nej, kära syster. Jag skulle aldrig drömma om att förgifta dig före balen.
Eller jag om att knuffa dig från droskan på väg dit.
Eller om att se din hjärna stänka över slottstrappan.
- Vi är faktiskt systrar. - Blod är tjockare än vatten.
Prinsen får bestämma.
- Jag undrar hurdan han är. - Än sen hurdan han är?
Han är rik som ett troll.
- Vill ni inte veta vem ni gifter er med? - Nej, tänk om jag ändrar mig.
Du har säkert aldrig talat med en man. Har du det, månansikte?
- Ja, en gång. Med en gentleman. - En betjänt, säkert. Eller lärling.
- Ja, han var faktiskt lärling. - Alla män är dårar, säger mamma.
- Får jag lov till första dansen? - Så fräck ni är, drömprinsen!
- Jag vill prova den. - Nej, jag har den ju.
Ella tyckte synd om de båda intrigmakarna
som nog var lika hiskeliga inuti som de var vackra utanpå.
Om styvmodern inte lät sy en fjärde klänning, tyckte Ella
att det inte kunde skada att försöka sy den själv.
Dessutom fick hon faktiskt hjälp.
Älskade flickor!
När jag ser er nu
tror jag faktiskt att en av er kan snärja prinsen.
Tänk att jag har två hästar i loppet!
Ingen i hela kungariket kan överglänsa mina döttrar.
Askungen?
Den har inte kostat er nåt.
Det var mammas klänning och jag sydde upp den själv.
Askungen på bal! Vem vill ha en tjänsteflicka till brud?
- Efter allt jag har gjort... - Jag vill inte ens träffa prinsen.
Nej, för du får inte gå dit.
Men varenda mö i landet är ju bjuden. Det är kungens order.
Det är just kungen jag tänker på.
Det vore en skymf mot hovet att låta dig gå dit i den där gamla trasan.
Trasa? Det var mors klänning.
Jag är ledsen att säga det, men hon hade inte särskilt god smak.
Den är helt omodern och ramlar snart i bitar.
- Axeln är trasig. Den faller isär. - Och titta här!
Den är omodern och skrattretande.
- Hur kan ni...? - Hur kan jag göra annat?
Jag tänker inte låta mina döttrar förknippas med dig.
Deras chanser förstörs om de kommer dit med en tjänsteflicka i lumpor.
För det är du, och det kommer du alltid att vara.
Sanna mina ord: du går inte på balen!
Sätt fart!
Förlåt, mor.
Förlåt.
Jag lovade att vara tapper, men det är jag inte. Inte längre.
Jag tror inte längre.
Förlåt, fröken... Kan ni hjälpa mig?
En liten brödkant eller rentav en mugg mjölk?
Ja... Jag ska nog kunna hitta nåt.
- Varför gråter ni? - Det är ingenting.
Ingenting?
Ingenting... En mugg mjölk är ingenting.
Men godhet gör den till allt i världen.
Inte för att jäkta dig, men det är bråttom, Ella.
Vet ni vem jag är? Vem är ni?
Har du inte listat ut det?
Din grodfar... nej, din gudmor, den goda fen!
- Det kan ni inte vara. - Det är omöjligt.
Feer finns inte. De är bara påhitt för barnens skull.
Din mor trodde ju på dem. Säg inte nej, för jag hörde henne.
- Hörde du henne? - Trims-trams...
Nåja, en sak i taket.
Låt mig byta om till något ledigare.
Det var bättre. Var var jag nu?
Hur...?
Just det, vi behöver nåt som kan duga som droska.
- Tråget där? - Det liknar inte en droska.
Nej, jag tänker frukt och grönt. Odlar ni vattenmeloner?
- Cantaloupmelon? - Vad är det?
Kronärtskocka? Kumquat? Bifftomat?
Vi har pumpor.
Pumpor? Det blir första gången.
Jag tycker annars att squash är för mjuka.
Få se... Den där blir bra. Kniv!
- Varsågod, - Tack, gumman.
Hej på dig, märkligt orangea grönsak... Ett hastigt snitt.
Jättefint. Oj, tung pumpa!
Akta er, möss!
- Nåja, vi får göra det här. - Göra vad?
Göra en droska av pumpan. Du gör mig nervös.
- Ska jag blunda? - Ja, kanske det.
Vad tusan... Jag gör det bara.
Nånting verkar hända. Du förstår, knepet är...
Jag har glömt vad knepet är.
- Om den ska bli mycket större... - Ja?
Pass på.
- Var det här meningen? - Är det vad du tror?
Spring!
Ta skydd!
Så där ja, en droska.
Du är verkligen min gudmor fen.
Ja, jag förvandlar inte pumpor åt vem som helst.
- Var håller mössen hus? - Mössen?
Möss, möss, möss... Där är de.
Bibbidi-bobbidi-boo!
Fyra vita springare.
Så vacker du är, Gus! Men hur...?
- Få se nu: droska, hästar... Lakej! - Lakej?
Goddagens, herr Ödla... Bibbidi-bobbidi-boo!
Till er tjänst!
- Nu behöver jag den där kusken. - Kusken?
Sa jag det? Gåsen, menade jag.
Jag kan inte köra. Jag är gås.
På era platser! Vi har ingen tid att förlora.
Sätt fart!
- Gudmor! - Ja, vad är det?
Jag kan inte gå i den här klänningen. Kan du laga den?
Nej då, jag förvandlar den till en ny.
Nej, snälla. Det var mors klänning. Jag vill gärna ha den på slottet.
- Nästan som om hon fick följa med. - Jag förstår.
Då piffar jag upp den lite. Lite blått kan väl inte skada?
Nej.
- Så där ja. - Ljuvlig! Hon skulle ha älskat den.
Seså, sätt fart nu! Annars kommer du för sent.
Det här är väldigt ovant!
Jisses...
Stoppa droskan!
- Tack, - Ett ögonblick!
- Har du inget bättre? - Ingen kommer att se dem.
De förstör ju alltihop. Av med dem! De är riktigt gräsliga.
Låt oss pröva nåt nytt. Jag är riktigt bra på skor.
- Är de av glas...? - Ja.
Och de sitter riktigt bra.
Nu måste du iväg, Ella.
- Gudmor... - Vad är det?
- Min styvmor och flickorna... - De kommer inte att känna igen dig.
Iväg med dig nu, för du ska på bal.
In med dig nu.
Ella! Jag glömde nästan... Magin håller bara en liten tid.
När sista klangen av tolvslaget har ringt ut bryts förtrollningen
och allt blir som förut.
- Tolvslaget? - Tolvslaget.
Det räcker gott och väl.
- Iväg med dig nu. - Tack!
Kör, gåsen!
Adjö!
Hissa ljuskronorna!
Prinsessan Mei Mei av Fujian!
Prinsessan Shahrzad av Seldjukiska imperiet!
Prinsessan Chelina av Zaragoza!
Prinsessan Imani av Shona!
Prinsessan Hiina av krysantemumtronen!
Lady Tremaine med döttrar.
Lady Tremaine med döttrar!
- Gabriella. - Och Petronella.
- Jag är smartast. - Och jag vackrast.
Intelligenta fröken Gabriella och vackra fröken Petronella!
Kom nu!
Lord Veneering!
- Vem letar du efter? - Ingen.
Flickan från skogen. Det var därför du var så frikostig med inbjudningarna.
Det var för folkets skull.
Jag vet att du älskar folket, Kit. Jag vet också att du är betuttad.
Men du har bara träffat henne en gång, i skogen.
- Ni ber mig ju att äkta en främling. - En prinsessa. Det, eller ingen alls.
Håll portarna öppna, här kommer en gäst till!
Hennes Kungliga Höghet, prinsessan Chelina av Zaragoza.
Ni är lika stilig som på ert porträtt. Och ert lilla rike är förtjusande.
Jag hoppas att vårt "lilla rike" inte är för trångt för prinsessan.
- Fröken Ella. - Tack.
Jag är rädd, herr Ödla.
Jag är ju bara en flicka, ingen prinsessa.
Och jag är bara ödla, ingen betjänt. Njut så länge det varar!
Ers Majestät, Ers Kungliga Höghet, mina lorder, damer och herrar
ärade gäster och medborgare av vårt rike...
Prinsen ska nu bjuda upp till den första dansen.
Låt balen börja!
Ursäkta mig.
Jag ber om ursäkt, Ers Kungliga Höghet. Jag vet inte vad som hände.
Herr Kit.
Det är ni, inte sant?
Ja.
Ers Höghet...
Om jag får lov... Jag menar...
Det vore mig en stor glädje...
...om ni ville göra mig den äran att låta mig leda er i denna första...
- ...dans? - Ja, dans.
Just det.
- Alla tittar på er. - Tro mig, det är er de tittar på.
- Vem är det där? - Jag har ingen aning.
- Vem är det där? - Jag vet inte, men det bådar inte gott.
- Vilken klänning... - Vilken skönhet...
- Prinsen måste se er. Ut på golvet! - Men ingen har bjudit upp oss!
Får jag lov att presentera mina döttrar Petronella och Gabriella.
Le!
Kom.
Där borta! Och le!
Så ni är prinsen!
Det finns många prinsar i världen, jag är bara en av dem.
Men Kit heter ni inte.
Jo, far kallar mig det, när han är särskilt missnöjd.
- Men lärling är ni inte. - Jo, till kungen.
Jisses...
Förlåt, jag var rädd att ni skulle behandla mig annorlunda.
Jag trodde ni var en bondflicka, men ni ville väl inte skrämma en simpel soldat.
- Det finns det ingen risk för. - Inga fler överraskningar?
Inga fler överraskningar. Är det där ni?
Jag avskyr mig själv på porträtt. Gör inte ni?
- Ingen har målat av mig. - Inte? Det borde nån göra.
Frågade ni inte vad hon hette?
Jag var så andfådd efter prinsessan av Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyr...
- Håll truten! - Så gärna.
Helt otroligt...
Nej, inte hon!
- Saknar de er inte där inne? - Jo, kanske det.
Men vi går inte tillbaka riktigt än.
Vad är det?
De kommer att försöka para ihop mig med en dam som de tycker passar.
Jag förväntas gifta mig för vinnings skull.
- Vems vinning? - Bra fråga.
- Men ni har ju rätt till känslor. - Kungens önskemål måste vägas in.
Han är en klok härskare och en kärleksfull far.
Då kanske han ändrar sig.
Jag befarar att han inte har mycket tid kvar att ändra sig.
Stackars Kit...
De säger att hon är prinsessa, och prinsen verkar betagen.
Hon gick rakt fram till honom, beundransvärt beslutsamt.
Om hon är prinsessa är det ju bra.
Jag har redan lovat bort honom till prinsessan Chelina.
Förlåt mig, Ers nåd. Jag menade inte att tränga mig på.
Det är ni som ska förlåta mig, madame.
Er hemlighet stannar hos mig.
Jag har aldrig visat nån den här platsen.
En hemlig trädgård!
Underbart!
- Sätt er. - Nej...
- Jo, sätt er. - Nej...
- Sätt er. - Som ni vill.
- Får jag...? - Gärna.
- Den är av glas. - Ja, varför inte?
- Tillåt mig. - Tack.
Så.
- Kan ni inte säga vem ni är? - Då skulle allt förändras.
Säg åtminstone vad ni heter.
Jag heter...
Jag måste gå nu. Det är svårt att förklara.
Ödlor och pumpor och saker...
Vänta!
Vart ska ni?
Ni har varit hemskt vänlig. Tack för en helt underbar kväll!
"Ödlor och pumpor..."
Ursäkta mig. Förlåt!
Kära nån... Ers Höghet!
- Min prins! - Ni fick fel syster!
- Han måste veta vad hon heter. - Det vet jag väl!
Aj!
- Ers Majestät...! - Unga fröken!
- Jag ber om ursäkt! - Ingen fara, kära ni.
Ers Majestäts son Kit är den underbaraste jag nånsin har träffat.
Så godhjärtad och modig.
Jag hoppas ni vet hur mycket han håller av er.
Ursäkta mig!
Vänta!
Vänta, vart ska du?
Skynda på!
Kom tillbaka!
Skynda på!
Fort, herr Gås!
Vänta!
Ur vägen!
- Min häst, kapten. - Nej!
Det kan vara en list för att lura er från slottet. Er far behöver er här.
Kapten!
Jag som hade så trevligt. Var ni tvungen att välja just henne?
Ja, det var jag.
Fort, herr Gås!
Försiktigt, herr Gås!
Kära nån.
Stopp i kungens namn!
Vilken usel tajmning...
- Halt! - Nu vet jag!
Ja!
Öppna!
Kära nån...
Nej...!
Nej, nej, nej...!
Snälla!
Förlåt... Den är mycket bekväm, ska ni se.
Håll snattran!
- Askungen! - Vi måste väcka henne.
Askungen! Vakna, din latmask!
- Hit med te och kakor! - Välkomna hem!
- Vad du verkar munter. - Och våt!
- Jag tog en promenad i regnet. - Typiskt dig. Te!
Vi samtalade inte med ord, det var ett själsligt möte.
Mellan min och prinsens själ, ja. Din var vid buffén.
- Du såg inte när vi dansade. - Han pratade inte ens med er.
- Det var den där flickans fel. - Den gåtfulla prinsessan.
En gåtfull prinsessa? Så förtjusande!
Det var ingen prinsessa, bara en mallig inkräktare som skämde ut sig totalt.
Jaså?
Den vulgära näbbgäddan spatserade rakt fram till prinsen, till allas förfäran.
- Och han dansade med åbäket! - Jaså?
Ja, han var för hövlig för att köra iväg henne när alla såg.
- Så han tog flicksnärtan avsides... - ...och läste lusen av henne.
När hon vägrade gå fick slottsvakterna jaga bort henne.
- Prinsen har dåligt omdöme. - De förtjänar varandra.
Balen var ändå bara för syns skull. Prinsen får inte gifta sig av kärlek.
Han är bortlovad till prinsessan Chelina av Zaragoza, sa hertigen.
Så orättvist!
Ja... Världen är orättvis.
Hej igen.
Tack för hjälpen.
Det var verkligen som en dröm. Bättre än en dröm.
Ella skyndade sig att skriva ner allt som hade hänt
så att hon skulle komma ihåg varenda detalj.
Det kändes som att berätta för sina föräldrar om balen och om prinsen.
Framför allt om prinsen.
Du är här. Bra.
Far... Lämna mig inte.
Jag måste. Men du behöver inte vara ensam.
Gift dig med prinsessan Chelina.
Jag kanske skulle beordra dig att göra det.
Jag älskar och högaktar er, men då skulle jag vägra.
Vi behöver inte söka utanför rikets gränser efter styrka och vägledning.
Det vi behöver finns här.
Vi behöver bara modet och godheten att se det.
Så är det.
Du har blivit en självständig man. Bra.
Och kanske, på den lilla tid som återstår
kan jag bli den far du förtjänar.
Du ska inte gifta dig för vinnings skull...
...utan för kärlekens.
Leta upp den där flickan. Leta upp henne.
Den där slarvan som alla pratar om, som tappar bort sina skor.
Håll humöret uppe, min pojke.
Tack, far.
Tack, Kit.
Jag älskar dig, min son.
Jag älskar er, far.
När sorgetiden var över utfärdades en kungörelse.
Lystring, lystring...
...lystring!
Vår nye konung låter tillkännage sin kärlek
till den gåtfulla prinsessan som hade skor av glas på balen.
Han anmodar henne att infinna sig på slottet.
Förutsatt att hon så önskar...
...ämnar han där snarast gifta sig med henne...
...under vederbörliga högtidligheter!
Letar du efter den här?
Den bär säkert på en sällsam historia. Berätta gärna!
Inte det?
Då ska jag berätta en saga för dig i stället.
Det var en gång en vacker, ung flicka som gifte sig av kärlek.
Hon fick två underbara döttrar och de levde lyckliga
tills hennes make, hennes stora lycka, dog.
Nästa gång gifte hon sig för döttrarnas skull
men blev berövad också den mannen.
Och varje dag tvingades hon se hans älskade dotter.
Hon hoppades att en av de vackra, dumma döttrarna skulle äkta prinsen
men han blev förhäxad av en flicka med skor av glas.
Så levde jag olycklig i alla mina dagar.
Där tog visst min saga slut. Berätta nu din.
Har du stulit den?
- Nej, jag fick den. - Man får ingenting utan att betala!
Så är det inte alls. Vänlighet och kärlek är gratis.
Kärlek är inte alls gratis.
Så här ska du betala mig om du vill ha det du önskar.
Ingen kommer att tro en tjänsteflicka som gör anspråk på prinsens hjärta.
Men om en respekterad dam presenterar dig, kommer de att lyssna.
När ni har gift er ska du göra mig till hovets överhuvud.
Petronella och Gabriella ska få rika adelsmän
och jag ska bestämma över gossen.
Han är ingen gosse.
Och vem är du? Hur skulle du kunna härska över kungariket?
Överlåt det åt mig, så får vi alla vad vi vill ha.
Nej.
"Nej"?
Jag kunde inte skydda far från er, men jag ska skydda prinsen och riket
vad som än händer mig.
Då begår du ett misstag.
Nej! Varför?
Varför är ni så grym?
Jag förstår inte! Jag har försökt vara god mot er.
- God mot mig? - Ja.
Och ingen förtjänar den behandling som ni har gett mig.
Varför gör ni så? Varför?!
Varför? För att du är ung, oskuldsfull och godhjärtad
medan jag...
Nej! Nej!
- Var hittade ni den här? - Hos en simpel piga.
Så den gåtfulla prinsessan är en ofrälse.
Ni kan föreställa er min bestörtning över hennes svek!
- Vet någon om det här? - Inte ens mina egna döttrar.
Ingen behöver nånsin få veta sanningen.
Ni har besparat riket mycken förlägenhet.
Så hoppas jag att det kan förbli.
- Hotar ni mig? - Ja.
- Vad är det ni vill? - Jag vill bli grevinna.
Och att mina döttrar får fördelaktiga partier.
Avgjort.
- Och flickan? - Henne gör som ni vill med.
Hon betyder ingenting för mig.
- Var? - Vid vägkanten.
- Har ni hittat henne? - Nej, hon är försvunnen.
Det måste finnas en förklaring. Någon kanske hindrar henne.
- Ge inte upp, Kit. - Jo, gör det och bli vis i stället.
Folket vill se ett stabilt rike, med en drottning som säkrar tronföljden.
- De vill se framtiden an med tillförsikt. - Mitt besked är att jag är kung...
...och att vi ska hitta den gåtfulla prinsessan, vare sig hon vill det eller ej.
Men om hon inte hittas måste ni för rikets skull äkta prinsessan Chelina.
För rikets bästa.
- Låt gå för det. - Men Ers Majestät...
- Men ni måste göra allt ni förmår. - Givetvis.
Nästa.
Glasskon färdades land och rike kring
och besökte alla mör, av hög som låg ställning och allt däremellan.
- Damen först! - Ja, jag kan väl försöka...
Var ska jag sitta?
Upp med mig.
Pass på, mina fötter är lite svullna.
Det är jästens fel.
Hertigen höll sitt löfte.
Han gjorde allt han förmådde för att visa
att den gåtfulla prinsessan var försvunnen.
- Den passar! - Det gör den inte alls.
Det är min sko! Jag är prinsessan!
- Ta ifrån henne skon! - Nej, det är min sko!
Ur vägen för skon!
- Den andra foten? - Knappast.
Men hur de än försökte passade inte den förtrollade skon på någon.
Här har ni er gåtfulla prinsessa!
- Vad är det, kapten? - Vi har inte hittat henne.
- Jag är besviken för kungens del. - Tappa inte modet, det är ett hus kvar.
Vi måste vända på varenda sten.
Hästar! Mor, nu är det vår tur!
Släpp in dem!
Vilken angenäm överraskning!
- Får vi låna ett ögonblick av er tid? - Givetvis, Ers nåd. Kom in.
Ella visste inte vilka besökarna var och brydde sig inte.
De var ju knappast där för hennes skull.
- Den har krympt. - Försök igen.
Nu räcker det!
Ella var sorgsen, men inte förkrossad.
Hon visste att balen och prinsen skulle bli vackra, avlägsna minnen
liksom minnena av hennes föräldrar och hennes lyckliga barndom.
Den passar!
Beklagar.
En blomma blå, dilly-dilly, grön timotej
Nog älskar du mig, dilly-dilly, för jag älskar dig
Då är vi klara här, kapten.
- Men ännu kan lyckan le mot oss. - Visst kan den det.
När jag blir kung, dilly-dilly, min drottning du blir
En blomma blå, dilly-dilly, grön timotej
Om du älskar mig, dilly-dilly, älskar jag dig
Hör fåglars sång, dilly-dilly, se lammens lek
Vi har varann, dilly-dilly...
- Hör ni, Ers nåd? - Kom nu, kapten.
Ett ögonblick.
Finns det någon annan mö här, madame?
Nej.
Är det katten som sjunger?
Nu kan det räcka med skådespel för i dag. Kom, kapten.
- Hon ljuger! - Struntprat! Jag litar på damen.
Hertig...
Ers Majestät...!
Den vackra sången ger mig lust att stanna ett tag.
- Ers Majestät... - Vill ni se efter, kapten?
Med nöje, Ers Majestät.
Om du älskar mig, dilly-dilly, älskar jag dig
Där ser ni att det inte var någon särskild.
Vi får väl se.
Fröken.
Er konung vill att ni inställer er hos honom.
- Det förbjuder jag! - Jag förbjuder er att förbjuda henne.
Vem är ni att trotsa kungens sändebud?
En kejsarinna? Ett helgon?
- En gudinna? - Jag är hennes mor!
Ni har aldrig varit och kommer aldrig att bli min mor.
Kom nu, fröken.
Kom ihåg vem du är, din slinka!
Skulle den hon var, hennes sanna jag, verkligen räcka till?
Nu hade hon ingen trolldom till hjälp.
Detta kan vara vår största prövning, att ses för dem vi verkligen är.
Var tapper och var god.
Vem är ni?
Jag är Askungen.
Ers Majestät...
Jag är ingen prinsessa.
Jag har ingen droska, inga föräldrar och ingen hemgift.
Jag vet inte ens om den där vackra skon passar, men om den gör det...
...tar ni mig då som jag är: en bondflicka som älskar er?
Självklart.
Om ni tar mig som den jag är: alltjämt en lärling.
Sätt er.
- Askungen! - Ella!
- Käraste syster, förlåt mig! - Förlåt oss.
Ska vi...?
Jag förlåter er.
Styvmodern och styvsystrarna gav sig av med hertigen
och satte aldrig sin fot i kungariket igen.
De skulle ha älskat varandra.
- Vi måste låta måla ett porträtt av dig. - Jag som avskyr mig själv på porträtt!
- Var god. - Och var tapper.
Då blir allt bra.
- Är du beredd? - På allt, om jag har dig vid min sida.
- Min drottning. - Min Kit.
Så gifte sig Kit och Ella.
Som gudmor och fe kan jag berätta
att de blev rikets rättrådigaste och godaste härskare någonsin.
Och Ella fortsatte att se världen, inte som den är
utan som den skulle kunna vara om man bara tror på mod, godhet
och emellanåt, en liten gnutta magi.
SLUT
BERÄTTELSEN OM ASKUNGEN
Vart tog alla vägen?