Verujem da imamo izbor kako da prepričamo tužne priče.
Uvek možemo da ih ulepšamo,
kao što ih ulepšavaju u filmovima i romantičnim novelama
gde prelepi ljudi nauče još lepše pouke.
I sve može da se ispravi izvinjenjem
i pesmom Pitera Gabrijela.
Ta mi se verzija sviđa kao i svakoj devojci, verujte mi.
Ali to nije istina.
Ovo je istina.
Žao mi je.
Kasno u zimu moje 17. godine,
moja majka je odlučila da sam depresivna.
Jede kao ptičica i retko kada izlazi.
- Mama, nisam depresivna. - Konstantno čita istu knjigu.
- Depresivna je. - Nisam depresivna!
Brošure i veb stranice uvek navode depresiju kao nuspojavu raka.
Depresija nije nuspojava raka.
Nuspojava ja umiranja.
Što se događalo meni.
Bol zahteva osećanja.
Možda ću da te prebacim na Zoloft ili Leksapro.
- I to dva puta na dan umesto jednom. - Zašto da stanemo tu?
Stvarno, samo ih dodavajte još, ja sam kao Kejt Ričards dece obolelih od raka.
Jesi li išla na grupne podrške koje sam ti preporučila?
Da, nisu baš moja stvar.
Grupne podrške su odličan način da upoznaš ljude koji su...
- Koji su šta? - Na istom putu.
"Putu"? Stvarno?
Daj im priliku.
Ko zna, možda ti se svidi.
Odlično.
Spremni, društvo?
Danas smo se okupili...
..bukvalno...
u Isusovom srcu.
Ovde smo sa I.H. (Isusom Hristom)
Ko hoće da podeli svoju priču sa grupom?
Ja sam Ejndžel, imam akutnu mijeloidnu leukemiju.
Sid, akutna limfoblastna leukemija.
Zdravo, ja sam Pi Džej. Ja imam neuroblastom.
Ja sam Patrik, rak testisa.
Poštedeću ću vas krvavih detalja Patrikovog raka jaja.
Ukratko, našli su ga u njegovim jajima.
Većinu su odsekli,
i skoro je umro, ali nije umro.
I sada je ovde,
razveden, bez prijatelja,
živi na kauču svojih roditelja
koristeći kancerogenu prošlost kao put do Isusovog srca
...bukvalno...
pokazujući nam da jednog dana,
ako nam se posreći
možemo da budemo baš kao on.
Ko je sledeći?
Hejzel?
Hejzel.
Ispočetka rak štitne žlezde, ali sada... poprilično impresivna
kolonija u plućima. - I kako ti ide?
Misliš osim terminalnog raka?
U redu, valjda.
Ovde smo za tebe, Hejzel.
A da odsviram još jednu pesmu?
Hrist je naš prijatelj i biće sa nama do kraja.
Hej, dušo.
I? Je li bilo odlično?
Da, mama, bilo je odlično.
I to je moj život...
Rijaliti šoui,
doktori,
osam različitih lekova, tri puta na dan.
Ali najgore su bile grupne podrške.
- Ne možete da me naterate. - Naravno da možemo, mi smo ti roditelji.
Već smo raspravljali da treba da ideš, da stekneš prijatelje, da budeš tinejdžer.
Ako želite da budem tinejdžer nemojte da me šaljete tamo.
Dajte mi lažnu ličnu da mogu da idemo po klubovima...
...da pijem gimlet i pušim travu... - Uhh... ne uzimaš travu?
Eto, takve stvari bih znala sa lažnom ličnom.
Samo uđi u auto, molim te.
I tako sam otišla.
Ne jer sam htela ili što sam mislila da će pomoći,
već iz istog razloga iz kojeg radim sve u poslednje vreme...
da bi moji roditelji bili srećni.
Stvarno ne razumem zašto ne mogu sama da vozim.
Opet ćeš samo da sediš i čekaš.
Naravno da neću, imam dosta toga da obavim.
- Volim te. - I ja tebe.
Zabavi se.
Jedina gora stvar od raka
je imati dete koje boluje od raka.
Hej!
Upoznaj prijatelje!
Izvini, ja ću stepenicama.
- Nema problema. - Hvala.
Izvini.
Moja greška.
Žao mi je.
Oh, moj Bože.
Ko želi da počne?
Želi li neko da počne, bilo ko?
Samo napred.
Ja sam Bet, imam sarkom...
Ova nedelja je bila dobra.
Spavala sam puno više.
Pokušavam da se što više krećem.
- Teško je. - Tu smo za tebe, Bet.
Ajzak se nalazi pred nekoliko izazova. Želiš li da ih podeliš sa grupom?
- Ili možda tvoj prijatelj? -Ne, ja ću.
Zdravo svima.
Zdravo, ja sam Ajzak. Imam tumor oka, tj. retinoblastom.
Kada sam bio mlađi išao sam na operaciju, tako da je ovo stakleno oko.
Uskoro idem ponovo, ostaću i bez drugog oka.
Tako da ću nakon te operacije biti potpuno slep.
Ali sam srećan što imam prelepu devojku Moniku.
I odlične prijatelje poput Agustus Votersa...
koji mi puno pomaže. I toliko o meni.
- Hvala. - Ovde smo za tebe, Ajzače.
Hvala vam.
- Ti si na redu, Gase. - Da, naravno.
Ja sam Agustus Voters. Imam 18 godina.
Pre godinu i po sam imao osteosarkom.
I zbog toga sam izgubio ovu nogu.
Sada sam polu robot, što je odlično.
Ali ovde sam jer me je Ajzak zamolio.
- I kako se osećaš, Gase? - Odlično.
Na putu sam koji ide samo na bolje, prijatelju moj.
Možda bi hteo da podeliš svoje strahove sa grupom?
Strahove?
Zaborav.
- Zaborav? - Da.
Vidiš, planiram da živim izvanredan život.
Da budem upamćen.
Tako da je moj jedini strah da budem zaboravljen.
Želi li neko da prokomentariše?
Hejzel?
Neočekivano.
Samo želim da kažem da će doći vreme kada ćemo svi mi biti mrtvi.
Postojalo je vreme pre ljudi, postojaće i posle.
I to bi moglo biti sutra ili milion godina od danas.
Ali kada to vreme dođe, neće postojati niko ko
će se sećati Kleopatre, Muhameda Alija ili Mocarta...
a pogotovo ne nas.
Zaborav je neizbežan.
I ako te to plaši, preporučujem ti da ga samo ignorišeš.
Bog zna da to svi ostali pokušavaju.
Pa... to je bio dobar savet.
Sviđa mi se sve ovo jer je stvarno...
lepo čuti kako se svi vi osećate.
Hvala vam.
- Zauvek. - Zauvek.
Bukvalno.
Mislio sam da smo samo u crkvi,
ali čini mi se da smo bukvalno u Isusovom srcu.
O da.
- Kako se zoveš? - Hejzel.
Ne, tvoje puno ime?
Hejzel Grejs Lenkaster.
- Šta je? - Nisam ništa rekao.
- Zašto me gledaš tako? - Jer si prelepa.
- Oh moj Bože... - A ja uživam da gledam prelepe ljude.
Odavno sam se pomirio sa činjenicom da moram da se odreknem nekih užitaka
pogotovo jer ćemo, po tebi, svi uskoro da umremo.
To je odlično ali ja nisam lepa.
- Zdravo Gase. - Hej Lisa.
- Ja volim kad ti kažeš prva. - Ja kad ti kažeš prvi.
- Zauvek. - Zauvek.
- Šta je sa tim zauvek. -"Zauvek" je njihov moto.
Nešto kao "zauvek će da se vole" ili šta već.
Verovatno su rekli "zauvek" 14 miliona puta ove godine.
To mora da je boli.
- Hajde da pogledamo film. - Šta?
Slobodna sam kasnije ove nedelje, mogli bi...
Ne, mislim odmah.
- Možda si ubica. - Uvek postoji i ta mogućnost.
Hajde, Hejzel Grejs, rizikuj - Ja ne...
- Stvarno? To je odvratno! - Šta to?
Šta, misliš da je to kul? Sad si sve uništio.
- Baš sve? - Da, sve ovo!
A išlo ti je stvarno dobro.
Bože, uvek postoji hamartija, zar ne?
A tvoja je, iako si imao glupi rak,
voljan si da daš novac korporacijama za šansu da dobiješ opet rak?
Samo ću ti reći da je nemogućnost disanja sranje!
- Veliko sranje!! -"Hamartija"?
- To je fatalna mana. - Aha, fatalna...
Hejzel Grejs, ne štete osim ako ih ne zapališ.
Nikad je ne zapalim.
To je metafora, vidiš...
Staviš to što može da te ubije među zube,
ali nikad mu ne daš moć da te ubije.
Metafora.
Hej dušo, je li vreme za "Top Model"?
Ne, imam planove sa Agustusom Votersom.
Moj Bože!
Pao sam na testu nekoliko puta.
Ma nemoj.
Zapravo četvrti puta je išlo otprilike kao i sada
i kada sam završio, instruktorka me pogleda i kaže:
"Tvoja vožnja je neugodna, ali tehnički sigurna."
- Povlastica raka. - Totalno.
Pričaj mi o sebi.
Imala sam 13 godina kad su ga pronašli.
Najgori mogući scenario.
Rak štitne žlezde u 4. stadijumu.
Nisu mogli da učine mnogo.
Što ih nije sprečilo, naravno.
Operacija, radijacija, hemoterapija...
Još radijacije.
Radilo je neko vreme.
Ali odjednom je prestalo.
I onda su jednoga dana moja pluća počela da se pune vodom.
Sestra, trebamo medicinsku sestru odmah!
Nisam mogla da dišem. Niko nije mogao to da kontroliše.
Možeš da se pustiš, dušo. Ne boj se.
To je trebao da bude kraj.
Bože moj!
Onda se nešto čudno dogodilo.
Antibiotici su počeli da rade, isušili su vodu iz mojih pluća,
ojačala sam.
Onda sam se našla u eksperimentalnom lečenju.
Ona što su poznata u Republici Raka po tome što ne rade.
Zove se Falanksifor.
Ne pomaže u 70% slučajeva, ali iz nekog razloga
meni pomaže. Pa su ga nazvali "Čudo."
Naravno, moja su pluća su još uvek loša, ali teoretski bi mogla
da funkcionišu još neko vreme.
Jesi li se vratila u školu?
Maturirala sam, pa sada studiram.
Vau, studentkinja, pa to objašnjava auru prefinjenosti.
Pazi!
Ups.
Dobrodošla u moj skromni dom.
Moji matorci to nazivaju ohrabrivanjem.
Ne pitaj.
- Hej društvo. - Hej, Agustuse.
Nova prijateljica?
- Da, ovo je Hejzel Grejs. - Hej, samo Hejzel.
- Što ima, "samo Hejzel?" - Hej Hejzel, kako si?
Okej, idemo dole, ćao.
- Drago mi je. - Takođe.
To je to, Agustusov svet.
Ovo je moja soba.
- Impresivna kolekcija. - Da, pre sam igrao.
- Mogu li da sednem? - Naravno.
Moja kuća je tvoja kuća.
Oprosti, stepenice...
i stajanje...
Da, razumem.
- Ozbiljno, jesi li dobro? - Da, da, jesam.
U redu, koja je tvoja priča?
Već sam ti rekla.
- Sa 13 godina dijagnostikovana... -Ne, ne priča o raku.
Tvoja prava priča, tvoji interesi, hobiji, strasti, čudni fetiši.
- Čudni fetiši? - Hajde, prvo što ti pada na pamet.
Nešto što voliš.
"Imperijalna bol"
U redu, šta je to?
Roman, moj najdraži roman. - Ima li zombije?
- Zombije? Ne! - Stormtrupere?
- Ne! Nije to takva knjiga. - Okej. O čemu se radi?
Raku.
- O raku? - Ne tako, veruj mi.
Knjiga je čudesna.
Autor se zove Piter Van Houten,
i on je jedina osoba na koju sam naišla u svom životu
koja pod 1. razume kakav je osećaj kad umireš, ali nije zapravo umro.
Okej. Pročitaću tu užasnu knjigu s dosadnim naslovom,
u kojoj nema zombija ili stormtrupera, ali zauzvrat...
Ti ćeš da pročitaš ovo.
Ovu brilijantnu adaptaciju moje najdraže video igre.
"Protivudarac"
Da, nemoj da se smeješ, odlična je.
Radi se o časti, požrtvovanju, hrabrosti i heroizmu.
Radi se o prihvatanju sudbine i ostavljanju traga na svetu.
Hvala ti.
Ruke su ti tako hladne!
Nisu tako jako, samo su bez kiseonika.
Hejzel Grejs?
Obožavam kad mi pričaš medicinski.
To je nešto novo.
On ti je to dao?
Pod "to" misliš herpes?
Da, baš na to. San svake majke.
- Hej, ne brini se. - Ne brinem se.
Nije velika stvar.
Samo smo se družili, ne čekam da me pozove.
- To je to? - Da.
Mislio sam da su to papričice.
Danas je u Kini internacionalni dan šipuraka.
Nije li to super?
Reci mi da mojoj knjizi nedostaje zadnjih 10 stranica.
Odlično je, je li tako??
Samo mi reci da ovo nije kraj!
Čak sam napravila i desert samo da isprobamo šipurak.
- Oh, moj Bože. - Jer su izvrstan antioksidans.
Knjiga ne može da se završi usred rečenice. Šta je ovo?
- Svake godine? - Da, svake godine.
Ovo mi se stvarno sviđa.
Dušo, želiš li da odeš?
Molim?
Hejzel Grejs.
Dobrodošao u slatku patnju čitanja "Imperijalne boli."
I sada kršim sva pravila!
Jesi li u redu?
Da, ja sam odlično.
Ovde sam sa Ajzakom i ja...
Ajzače da li nam grupna podrške pomaže li odmaže?
Ajzače, fokusiraj se na mene.
Koliko brzo možeš da dođeš ovde?
Odlično, super, vrata su ti otvorena. Moram da idem, ćao.
Zdravo?
Hejzel.
Ajzak, Hejzel iz grupne podrške je ovde.
- Hej. - Hej.
Samo da te upozorim.
Ajzak je usred psihotičnog napada trenutno.
- Lepa si, sviđa mi se ova boja na tebi. - Hvala ti.
Ajzače.
Ajzače, Hejzel je ovde.
- Hej, Ajzak. - Hej, Hejzel.
- Kako si? - U redu sam.
Čini mi se da su Ajzak i Monika raskinuli.
Oh, Ajzače, žao mi je. Želiš li da pričaš o tome?
Ne, želim da plačem i igram video igre.
Neće mu naškoditi ako imaš neke pametne savete.
Zapravo mislim da je njegova reakcija primerena.
- "Bol zahteva osećanja" - Citiraš moju knjigu!
Rekla je da želi da prekine pre operacije,
jer ona to ne može da podnese.
Ja ću da izgubim vid, a ona to ne može da podnese.
Stalno sam joj govorio "zauvek",
i ona me je prekidala i nije uzvraćala "zauvek"..
Kao da sam već mrtav, znaš?
Ponekad ljudi ne razumeju težinu svojih obećanja.
Znam, ali... osećam se kao gubitnik, još nosim njenu ogrlicu.
- Skini je. - Čoveče, skidaj to!
Tako je!
Tako je, čoveče. Tako je.
Želim da izudaram nešto.
Nemoj to da udaraš, ne to.
- Udaraj ovo. - Izvini.
Već sam nekoliko dana hteo da te pozove,
ali sam hteo da smislim koherentnu misao o "Imperijalnoj boli."
Sekunda.
Ajzak.
Jastuci se ne lome. Ti bi trebalo da nešto slomiš.
Pokušaj ovo.
- Trofej? - Da.
- Jesi li siguran? - Dugo pokušavam da kažem ocu
da mrzim košarku. Hajde poludi!
Zauvek!
- "Imperijalna bol" - Da, drago mi je da ti se sviđa.
Svidelo mi se, da. Ali kraj...
- Da, znam, malo je grub. - Malo je grub? Šališ se? Zao je!
Razumem da umre, ali postoji sporazum između autora i...
- Gase? - Molim?
- Mogu li? - Naravno.
Između autora i čitaoca. Osećam kao da kraj knjige usred rečenice
- krši taj sporazum. - Da, razumem te.
Ali da budem potpuno iskrena, ovako je zaista uverljivo.
Znaš, jednostavno umreš u pravom životu, usred rečenice.
Ali me zanima šta se dogodi sa svim ostalim nakon što Ana umre.
- Npr. sa Aninom majkom? - I tulipanskim Holanđaninom.
- I hrčku Sisifusu. - Da!
Jesi li probala da kontaktiraš tog Piter Van Houten?
Napisala sam brdo pisama, ali nikad nije odgovorio.
Navodno se preselio u Amsterdam i postao otuđen.
Šteta.
Ajzače, da li se osećaš bolje prijatelju?
To je bol u stvari.
Mora da se oseti.
Pomoći ću ti da pospremiš ovo.
Hejzel Grejs.
Agustus Voters.
Ne mogu da prestanem da razmišljam o ovoj prokletoj knjizi.
Nema na čemu.
U redu, ali moramo da saznamo kako se završava.
Upravo sam to pitala Van Houten u svojim pismima.
Ali nikada nije odgovorio.
Ne.
Poštovani gospodine Voters
zahvaljujem vam na vašem elektronskom pismu.
Zahvalan sam svakome ko izdvoji vremena da pročita moju knjigu.
- Agustuse? - Da?
- Šta to radiš? - Možda sam pronašao Houtenovu asistentkinju.
Poslao joj imejl...
- Agustuse! - Možda je prosledila imejl Van Houtenu.
- Da nastavim? - Oh Bože, da nastavi!
"Vama sam posebno zadužen", Hejzel Grejs upravo me je nazvao "gospodinom"
Agustuse, nastavi da čitaš!
Za vaše predivne reči o "Imperijalnoj boli",
i izdvojeno vreme da mi kažete koliko je knjiga..."
I ovde citiram direktno: "... koliko je knjiga značila vama
i vašoj prijateljici, Hejzel Grejs."
Nisi! Nisi! Nisi! Nisi!
Naravno da jesam. "Da odgovorim na vaše pitanje,
Ne, nisam napisao ništa novo, niti ću.
Mislim da to ne bi pomoglo ni mojim čitaocima ni meni.
Svejedno vam hvala na velikodušnom imejlu.
S poštovanjem, Piter Van Houten.
Tako da, da. To se upravo desilo.
Oh moj Bože!
Pokušavam da ti kažem da sam poprilično kul.
- Misliš li da bih...? - Proveri svoj mejl.
Oh moj Bože!
Oh moj Bože, Agustuse!
Izvan sebe sam! Izvan sebe.
Dragi gospodine Piter Van Houten, moje ime je Hejzel Grejs Lankaster.
Moj prijatelj Agustus Voters, koji je pročitao vašu knjigu na moju preporuku,
je upravo primio imejl sa ove adrese.
Nadam se da je u redu što ga je podelio sa mnom.
Nadala sam se da bi mogli da mi odgovorite na par pitanja
o tome šta se dogodi nakon knjige. Posebno na sledeće:
Da li se Anina mama udaje za tulipanskog Holanđanina?
I ima li skrivene namere ili je neshvaćen?
I za kraj, zanima me, šta se dogodilo sa hrčkom Sisifusom?
Ova pitanja me muče godinama.
I ne znam koliko mi je vremena ostalo da dobijem odgovore.
Znam da ovo nisu važna književna pitanja,
a vaša knjiga je puna književnih pitanja, ali bih stvarno volela da znam.
I naravno, ako odlučite da napišete još nešto volela bih to da pročitam.
Iskreno, pročitala bih čak i vaš spisak namirnica.
S poštovanjem, vaša Hejzel Grejs Lankaster.
Nije loše.
Misliš?
Malo je pretenciozno,
ali Van Houten koristi reči poput "tendenciozno" i "bahanalije."
Mislim da će mu se svideti.
Zar je već jedan sat?
Da, čini mi se da jeste.
Trebalo bih da idem da spavam.
U redu.
Možda će "u redu" da bude naše "zauvek."
U redu.
Moj Bože!
Draga gospođice Lankaster,
Ne mogu da odgovorim na vaša pitanja, bar ne pismenim putem,
jer bi to predstavljalo nastavak knjige,
koji bi mogli da objavite ili da podelite na internetu.
Ne mogu u potpunosti da vam verujem, jedva vas poznajem.
Ako ikada posetite Amsterdam, pronađite me.
Šta?
S poštovanjem, Piter Van Houten."
Piter Van...
Moj Bože! Šta se ovo događa?
Hejzel?
- Mama! - Hejzel, šta je bilo?
Mama, vidi ovo. Dođi ovde.
Vidi.
- Šta? - Da! Piter Van Houten!
Gledaj šta je rekao: "Ako ikada posetite Amsterdam..."
Moram da idem!
- To je neverovatno. - Pozvao nas je u Amsterdam!
Amsterdam!
Možemo li da idemo? Misliš li da možemo?
Mislim, Amsterdam! Želim da imaš sve što poželiš...
ali nemamo para.
I da prenesemo svu opremu tamo, znaš? Kako da to izvedemo?
Da... ne... znam. Žao mi je.
Hej. Žao mi je.
U redu je.
Zašto ne pitaš "Duha" (Genies fondacija)? Iskoristi svoju želju.
Iskoristila sam je već.
Na šta to?
Ne valjda na Diznija.
Hejzel Grejs nisi valjda išla u Diznijev Svet...
- Nisi iskoristila svoju poslednju želju... - Imala sam 13 godina.
...da ideš u Diznijev Svet.
- I u Epkot Centar. - Oh moj Bože.
Zapravo je bilo jako zabavno!
- To je najtužnija stvar koju sam ikada čuo. - Upoznala sam Šilju!
- Sada me je sramota. - Zašto je tebe sramota?
Ne mogu da verujem da mi se sviđa devojka sa takvim izlizanim željama.
Strašno.
Ideš?
Najvažnija stvar na MRT
je da budete potpuno mirni
Ali taj dan to je bilo skoro nemoguće.
Hej, Gase! Kako si?
Zdravo, gospođo Lankaster.
Dres Rika Smitsa?
- Da, jeste. - Obožavam ga.
Ja sam Agustus Voters.
Drago mi je, ja sam Majkl.
- Drago mi je da te vidim. - Dobar dan, gospođo Lankaster.
- Lepo je videti te. - Takođe.
Zdravo, Hejzel Grejs.
Zdravo.
Da li bi želela da ideš na piknik sa mnom?
Vrlo rado.
Hoćemo li?
Ne čekaj. Moram...
Mirišem na bolnici pa bih trebalo da se presvučem.
I tako...
ti si preboleo?
Da.
Nisam odrezao ovo tek toliko.
Iako je odličan način da izgubiš kilograme.
Noge su teške.
Kako je tvoje zdravlje sada?
Odlično. Bez pojava već 14 meseci.
- Stvarno? - Da.
- To je fantastično. - Da.
Veoma sam srećan.
Slušaj, Gase...
Nadam se da razumeš da je Hejzel još uvek vrlo bolesna.
I ostaće tako do kraja svog života.
Ali će da pokuša da ide tvojim tempom.
Takva je, ali njena pluća...
Jesi li spreman, Gase?
Jesam.
Odlično, vidimo se uskoro.
U redu.
Dan je predivan.
Da.
Dovodiš li ovde sve svoje devojke?
Baš sve.
Verovatno sam zato još uvek nevin.
Ti nisi nevin.
Jesi li stvarno?
Da ti nešto pokažem.
Vidiš li ovaj krug?
To je krug nevinih.
A ovo...
je 18-ogodišnjak sa jednom nogom.
Tako da, da.
Funki Koske stvorio ih je Jop Van Lishout.
Zvuči poprilično holanđanski.
I jeste.
Kao i Rik Smits.
I tulipani.
Sendvič?
Da pogodim...
Holandski sir i paradajz...
Žao mi je, paradajz je meksički.
Kako se usuđuješ?
Koliko je kul ovo sve?
Koriste kostur kao igralište.
Razmisli o tome.
Voliš simbole.
Kad smo kod toga, verovatno se pitaš
zašto sediš ovde, jedeš loš sendvič sa sirom
i sokom od pomorandže sa tipom koji nosi dres Rik Smitsa.
Zapravo se i jesam zapitala.
E pa, Hejzel Grejs, kao i mnogi pre tebe,
i govorim ovo sa puno privrženosti,
iskoristila si svoju želju idiotski.
Okej, pričali smo o ovome. Imala sam 13 godina.
Tiho! Usred sam monologa.
Bila si mlada, neiskusna,
smrt te gledala u oči,
i požurila te da iskoristiš želju na nešto što nisi zaista htela.
Ali kako je mala Hejzel Grejs, pre nego što je pročitala "Imperijalnu bol",
mogla da zna da je njena jedina želja da posetiti gospodina Piter Van Houtena,
u njegovom egzilu u Amsterdamu?
Ali nisam je sačuvala, tako da...
Dobro je onda što sam ja sačuvao svoju.
Hoćeš da kažeš...?
Neću da ti dam svoju želju ili tako nešto, Hejzel.
Ako to misliš...
Ali...
i ja bih volio da upoznam tog Piter Van Houtena,
i mislim da ne bi imalo previše smisla
da ga upoznam bez devojke koja me je upoznala sa njegovim delom.
Slažeš se?
Pričao sam sa Duhovima i imamo njihovu podršku.
Odlazimo za mesec dana.
Ne...
Oh moj Bože...
Oh moj Bože!
Agustuse!
Hvala ti!
Čini mi se, ne znam da li rade to često ali,
voljni su da povedu i mene tako da...
To je predivno.
Hejzel, to je predivno.
Znam.
I pomalo ludo.
Oh, to je totalno ludo! Totalno ludo!
- Pa... - To je Amsterdam!
Tek te je upoznao...
- Znam! - ...i dao ti svoju želju.
Mi delimo tu želju, mislim... Mi... je delimo.
To je slatko.
Osim ukoliko...
Šta?
Je li on tvoj dečko? Je li to...?
To... Ne... Nemoj to spominjati. Nije moj...
Mama, ovo je Amsterdam.
Ali stvarno mi se sviđa.
Fokusiraj se, da li smem da idem?
Kao tvoja majka, sviđa mi se ta ideja.
I mislim da bi trebalo da porazgovaramo sa doktorkom Marijom.
U redu.
Ne znam.
Ali rekli ste da su rezultati snimanja ohrabrujući.
I jesu, ali ne znamo koliko će tako i da ostane.
Tražimo samo par dana. Odmor.
- Tako je. - Šta ako se razboliš?
U stranoj zemlji?
Imaju doktore Amsterdamu. I rak.
Nisu svi rakovi isti, a tvoj je posebno neobičan, Hejzel.
Ovaj put bih jedino mogla dopustiti
kada bi neko ko je upoznat sa tvojim slučajem...
Šta ako moja mama pođe sa nama?
Čekaj, šta?
Šta ako bi ti išla sa nama?
Fondacija bi to organizovala, imaju brdo novca.
To bi moglo da uspe.
I onda se ovo dogodilo.
Hej.
- Hej. - U redu si.
Šta se desilo?
Uobičajeno.
Tečnost u plućima sprečila je oksigenaciju.
Stavili su ti cev.
Ispustila je litar i po noćas.
Dobra vest je,
nema rasta tumora.
I nema novih tumora.
Veliko olakšanje.
Ovo je samo jedna stvar, Hejzel.
Stvar sa kojom možemo da živimo.
Gospodine Lankaster.
Kako je?
Bolje.
Da, hvala ti. Puno bolje.
Ne puštaju me. Samo porodicu.
Da, žao mi je.
Razumem.
Možete li da joj kažete da sam bio ovde?
Da, naravno. Naravno da mogu.
Dobro.
Gase zašto ne odeš kući?
Odmori se malo?
U redu.
Inače tumor počne da se odupire tretmanu,
ali ovaj put ne.
Još.
Sa druge strane,
lekovi možda pogoršavaju edem.
Istina je,
da je vrlo malo ljudi uzimalo Falanksifor dugo poput Hejzel.
Ne znamo dugotrajne posledice.
Pokušavamo da sprečimo rast edema,
koji kada se proširi može da uzrokuje bolest, krvarenje,
vaskularne probleme,
i širenje tumora kojeg pokušavamo da uklonimo.
Šanse da pacijenat preživi sa akutnim edemskim rastom
smanjuju se kako edem napreduje.
Možeš da se prepustiš, dušice.
Ne boj se.
Oh moj Bože.
Neću više biti majka.
Imam pitanje.
Da, Hejzel?
Mogu li ići u Amsterdam?
To trenutno ne bi bilo pametno.
Zašto ne?
Postoji li način da ostvarimo taj put?
To bi moglo povećati rizik.
Kao što bi i odlazak u šoping centar.
Da, ali avion?
Ima kiseonika u avionu.
Ti si u četvrtom stadijumu.
Ovu šansu možda neću nikada više dobiti.
Nikada.
Ako lekovi deluju, ne razumem kako...
- Možda postoji način... - Ne.
Nema drugog načina da kažem ovo, Hejzel.
Ali ti si mnogo bolesna.
Žao mi je.
U redu?
Halo?
Da, samo sekunda.
Hej. Gase je, opet.
Žao mi je, spava.
Da. U redu.
Može, ćao.
Znam šta misliš.
Nije pošteno prema njemu.
I nije.
Ne treba mu ovo u životu.
Nikome ne treba.
Previše truda ni za šta.
U pravu si.
Tvoja mama i ja smo pričali istu stvar,
možda je vreme da te izbacimo na ulicu,
odbacimo te u sirotište, da budeš njihov problem.
Ozbiljan sam.
Nismo sentimentalni ljudi.
Halo?
Ova tišina je zaglušljiva.
Hejzel Grejs.
Hej, Agustuse.
Jesi li dobro?
Ne.
Št je bilo?
Reci mi.
Ne znam.
Sve.
Želim da idem u Amsterdam, Gase.
I želim da nam Van Houten kaže šta se desi nakon njegove knjige.
I ne želim da živim ovakav život.
Ali zapravo je samo nebo, koje me čini nesrećnom.
I ove stare, tužne ljuljaške
koje je tata napravio za mene kad sam bila mala.
Sve zapravo, mislim.
Želim da vidim te ljuljaške.
Znam šta misliš.
Ovo su stvarno tužne ljuljaške.
Hejzel Grejs, nadam se da shvataš
da se moja osećanja neće umanjiti ako se udaljiš od mene.
Neće ti uspeti ni jedan plan da se udaljiš.
Slušaj...
Sviđaš mi se.
I volim da se družim sa tobom...
ali ne mogu da dopustim da se ovo nastavi.
Zašto?
Jer ne želim da te povredim.
Ne bi mi smetalo.
- Ne shvataš - Shvatam.
- Ne, ne shvataš. - Znam šta želiš da kažeš.
I ja kažem tebi, ne bi mi smetalo.
Bila bi privilegija da mi ti slomiš srce.
Gase, ja sam poput granate.
Jednoga dana ću eksplodirati
i razoriti sve što mi se nađe na putu.
Ne znam. Moja je odgovornost
da smanjim žrtve.
Granata...
Zato nemam hrčka.
Moramo nešto da učinimo sa ovim ljuljaškama.
U redu.
"Ljuljaške trebaju dom."
"Očajno usamljene ljuljaške
traže dom pun ljubavi."
"Usamljene, pomalo pedofilske ljuljaške traže
guze male dece"
- Ne. - Ne?
Meni se sviđa.
Baš zato.
Ukoliko se pitaš, zato mi se sviđaš, Hejzel Grejs.
Toliko si svoja. Nemaš pojma koliko si zapravo jedinstvena.
Ne možeš da mi govoriš takve stvari.
Tako pričam sa svim svojim prijateljima.
Znam, znam. Prijatelji.
- Prijatelji. - Prijatelji.
Prijatelji.
Ne možeš to da radiš!
Hvala na razumevanju...
...samo prijatelji.
U redu...
Prestani da flertuješ!
"Draga Hejzel, Fondacija je javili da ćete
nas posetiti sa Agustus Votersom i svojom majkom."
Mama?
Molim?
Mama?
- Šta je bilo? - Žao mi je.
Kupala sam se. Samo na pet sekundi.
Jesi li javila Fondaciji da smo odustale od puta?
Jer mi je Van Houtenova asistentkinja poslala imejl
kako još uvek misli da dolazimo tamo.
Šta?
Trebala sam da ti kažem zajedno sa tvojim ocem.
Mama...
Idemo u Amsterdam.
Ozbiljna...? Idemo u Amsterdam?
Idemo u Amsterdam.
Sve smo osmislili. Idemo.
Dr Marija, svi znaju.
- Ali samo na tri dana, ne šest. - Oh moj Bože.
Ali sve, imamo onkologa.
Sve. Sve je spremno.
Volim te.
Toliko te volim!
Volim i ja tebe.
- Sedi. - Idemo u Amsterdam.
Idemo u Amsterdam.
- Idemo u Amsterdam. - Možeš doći da pričaš sa mnom.
Ali moraš obaviti jedan poziv.
Nazovi ga!
U redu pluća, izdržite još jednu nedelju.
Jasno? Samo jednu nedelju.
Hej, Gase Nadam se da imaš spreman pasoš!
Sve teče glatko!
- Čekaj, hrana. - Šta si zaboravila?
Imaš moju pasoš?
Da, imam.
Kao što sam rekao Fondaciji:
"Putujem sa stilom ili ne putujem uopšte."
Mama, idemo u Amsterdam!
Idemo u Amsterdam sada.
Hej, Lankasterovi.
Gase zdravo, lepo je videti te.
Ja ću to da uzmem.
Gase, tako si domišljat.
U redu, Hejzel Grejs?
U redu!
- Šta ti je to u nosu? - Džeki!
- Stvarno mi je žao. - Ne, nema problema.
Zove se kanila, pomaže mi da dišem.
Vidiš ovo ovde?
Daje mi kiseonik kroz cevčicu.
Da li bi i meni pomoglo da dišem?
Možda, da li želiš da probaš?
U redu.
Dođi ovde.
Evo ga.
Golica.
Vau, da, nešto posebno!
Mislim da dišem bolje.
Rado bih ti dala, ali mi stvarno treba.
- Hvala što si mi dala da probam. - Nema problema.
Idemo, Džeki.
Hvala vam.
Let 17-21 je spreman, ukrcavanje na ulazu 46...
Mislim da smo to mi.
Idemo u Amsterdam! Moj Bože.
Pomozi mi.
- Šta je? Mokro? - Odvratno.
- Joj, oprosti. - Hej, odvratno je. Prestani!
Nikada se nisi vozio avionom?
Ne.
Uzbudljivo je.
Gospodine...
Ne možete da pušite u ovom avionu.
Ili u bilo kom drugom.
Ja ne pušim.
To je samo metafora.
Stavi ono što ga ubija u usta,
ali mu ne daje moć da ga zapravo ubije.
Ta je metafora na današnjem letu zabranjena.
Pripremite se za poletanje.
Hvala.
U redu?
Ovakva je vožnja sa tobom u autu.
Isuse, letimo!
Letimo!
Pogledaj zemlju!
Gledaj!
Nikada ništa nije ovako izgledalo u celoj istoriji čovečanstva.
Pogledaj aute...
Jako ste slatki.
Samo smo prijatelji.
Ona je, ja nisam.
Vau.
Makni se od nje, kurvo!
Pogledaj ti to.
Predivna obojena stakla. Ovo je fantastično.
Prijaviću nas.
Moraš da se obučeš,
jer imate rezervaciju za dvoje u Oranži.
I kaže: "Uživajte, gospodin Piter Van Houten."
Istražila sam malo i izgleda odlično.
Vodič kaže da je elegantno i romantično.
Tako. Elegantno...
Bože.
U redu,
šta ćeš da obučeš?
To je za mene?
Moj Bože! Predivna je!
Samo predlažem.
Samo predlažeš?
Misliš da je totalno u redu
da tvoja tinejdžerka, sa starijim dečkom, trči po gradu,
koji je poznat po ludovanju i razvratu?
Da, baš tako!
Gase!
Tako si zgodan!
Hvala vam.
Hejzel, Gas je ovde.
Izgleda izvrsno.
Čula sam da je taj restoran čudesan.
Šta je?
Predivna si.
Hvala ti.
To je to.
Oranži, da to je to.
U redu.
Vaš sto, gospođo i gospodine Voters.
Hvala vam.
Hvala, Gase.
Nema problema.
Šampanjac je naš poklon, uživajte.
Hvala vam.
Dobro veče.
U redu?
Ovo je odlično.
Znate li šta je Dom Perinjon rekao kada je izmislio šampanjac?
Dođite brzo! Pijem zvezde.
Dobro došli u Oranje.
Da li bi ste želeli meni ili ste za kuvarev izbor?
Kuvarev izbor zvuči fantastično.
I gospodine...
Nešto mi kaže da će nam trebati još malo ovoga.
Ove večeri smo za vas, ukrali sve zvezde moji prijatelji.
Mislim da je ovo za nas.
Rižoto sa crvenom šargarepom za vas.
Hvala vam.
I za gospodina.
Hvala vam.
Uživajte.
Želim da ovaj rižoto sa crvenom šargarepom postane osoba
da bih mogao da ga odvedem u Vegas i oženim.
Sviđa mi se tvoje odelo.
Hvala ti, prvi put sam ga obukao.
To nije odelo koje nosiš na sahrane?
Nije.
To odelo nije ni približno lepo kao ovo.
Kada sam se razboleo,
rekli su mi da imam 85% šanse da ozdravim.
Velika šansa.
Ali to je značilo godinu dana mučenja, gubitak noge,
i još uvijek 15% mogućnosti da ne uspe.
Pre operacije sam pitao
roditelje da li mogu da mi kupe odelo.
To je odelo za tvoju sahranu.
Tako je.
Imam i ja to. Kupila sam na 15. rođendan.
Haljina.
Ali je ne bih nosila na sastanak.
Znači na sastanku smo?
Hej, pazi se!
Ipak smo gospodin i gospođa Voters.
To je samo jer ne zna engleski.
Ali trebalo bi da bude, ako pitaju.
- Znaš šta si rekao za Vegas? - Da.
Mogu li da vam se pridružim?
Bog?
Možda.
Anđeli?
Ne.
Život nakon smrti?
Ne.
Možda. Ne znam.
Ne bi baš rekla ne,
ali treba mi neki dokaz.
A ti?
Postoji.
Stvarno?
Ne zamišljamo to kao mesto gde jašeš jednoroga,
i živiš u dvorcu izgrađenom od oblaka.
Ali, da. Verujem u nešto.
U suprotnom...
u čemu je poenta?
Možda nema poente.
Ne želim to da prihvatim.
Zaljubljen sam u tebe.
Čula si me.
Agustuse...
Zaljubljen sam u tebe.
I znam da je ljubav poput slepe ulice,
i da je zaborav neizbežan.
I da smo svi osuđeni na propast.
I da će jednoga dana
sav naš rad postati prah.
I znam da će sunce progutati jedinu zemlju koju ćemo ikada imati.
I ja sam zaljubljen u tebe.
Žao mi je.
Još zvezda?
Ne hvala.
Mislim da ćemo da uzmemo račun.
Ne, gospodine.
Vaš obrok je platio gospodin Van Houten.
Šta?
Ne razumem tu majicu.
Van Houten će shvatiti.
U "Imperijalnoj boli" postoji 50-ak Magrite referenci.
"Ovo nije lula."
Ali to jeste lula.
Ali nje.
To je crtež lule.
Vidiš?
Crtež nečega nije isto kao i to nešto.
Niti je majica sa crtežom toga nečega to nešto.
Hej ti,
kada si odrasla?
Ko je spreman za odgovore?
Jaaaa!
Ovde smo.
Toliko sam uzbuđena da jedva dišem.
Kao i inače?
Ćuti!
Lidevaj?
- Hej. - Hej, ja sam Agustus.
- Lidevaj. - Hejzel.
Uđite, molim vas.
Hvala.
Pitere, došli su!
Ko su to "oni", Lidevaj?
To su Agustus i Hejzel,
mladi fanovi sa kojima si razgovarao.
Amerikanci?
Pozvao si ih.
Dođite.
Znaš zašto sam napustio Ameriku, Lidevaj.
Da više ne gledam Amerikance.
Ti si Amerikanac.
Neizlečivo je.
Reši ih se.
Neću to da učinim, Pitere.
Molim te, budi pristojan.
Uđite, molim vas.
Oprostite, da očistim ovo.
Hvala vam.
Ko je Agustus Voters?
Ja sam.
Ovo je Hejzel.
Gospodine Van Houten, hvala vam na odgovorima.
To je bila greška očito.
To je prvi put da sam odgovorio. Vidi gde me je to dovelo.
Viski?
Ne, hvala vam.
Onda samo za mene, Lidevaj.
Još viskija i kisele, molim.
Možda malo doručka prvo, Pitere?
Misli da imam problema sa alkoholom.
Takođe mislim i da je zemlja okrugla.
Znači, sviđa vam se moja knjiga.
- Obožavamo je. - Da.
Obožavamo.
Agustus...
Odabrao je za svoju želju da vas upoznamo, popričamo sa vama.
Bez pritiska...
Jesi li se obukla kao ona namerno?
Moglo bi se reći.
I hteli bi smo da vam se zahvalimo za večeru noćas,
i šampanjac.
Bilo je izvrsno.
Poput magije.
Platili smo im i večeru sinoć?
Na naše zadovoljstvo.
Došli ste sa dugog puta.
Šta mogu da učinim za vas?
Imamo neka pitanja.
O tome šta se dogodi nakon kraja knjige.
Posebno sa onima koje Ana ostavi nakon smrti.
Poput njene majke, Holanđanina.
Koliko ste upoznati s švedskim hip-hopom?
Jako malo.
Lidevaj, pusti Bomfalerala odmah.
U redu.
Ne pričamo švedski.
Ko još priča?
Nije bitno kakve gluposti glasovi govore,
već kako se osećamo zbog njih.
Da li se vi šalite sa nama?
Je li ovo neki performans?
Gase, sedi.
Znači na kraju knjige, Ana...
Zamisli da se trkaš sa kornjačom.
Kornjača ima 10 metara prednosti.
Dok ti pređeš 10 metara,
kornjača pređe jedan, i tako nastavi, zauvek.
Ti si brža nego kornjača, ali nikada ne možeš da je uhvatiš.
Možeš samo da smanjiš njenu prednost.
Sigurno možeš da prestigneš kornjaču
sve dok ne razmišljaš o smislu.
Ali pitanje "kako" postane toliko komplikovano
da ga niko nije rešio.
Dok Kantor nije dokazao da su neke beskonačnosti veće od drugih.
Verujem da je to odgovor na tvoje pitanje.
Hejzel, oprosti. Nemam pojma šta se dešava.
Činili ste se pametni pismenim putem, gospodine Voters.
Zar je rak pronašao put do vašeg mozga?
Pitere...
Možemo li na sekundu da se fokusiramo na Anu?
Molim vas.
Razumem da se knjiga završi u sred rečenice
jer ona umre ili postane previše bolesna da nastavi...
Ne želim da pričam o knjizi.
Ali to ne znači da njena porodica i prijatelji nemaju budućnost.
Zar ne?
Rekao sam da ne želim.
Ali obećali ste!
Ništa se ne dogodi! Likovi su izmišljeni.
Nestaju sa krajem knjige.
Ali ne mogu!
Razumem to u književnom smislu ili šta god, ali...
Ne mogu ja ovo, Lidevaj.
- Ali nemoguće je zamisliti... - Neću da se upuštam u tvoje dečije hirove.
Odbijam da te žalim jer si u ovakvoj situaciji.
- Ne želim sažaljenje! - Naravno da želiš!
Kao i kod sve bolesne dece, tvoj život zavisi od toga.
Suđeno ti je da živiš ostatak svog života kao dete
koje si bila kad su ti i dijagnostikovali rak.
Dete koje veruje da postoji život nakon završetka knjige.
A mi odrasli, to sažaljevamo.
Plaćamo vaše tretmane i boce za kiseonik.
Pitere to je dosta.
Vi ste nuspojava evolucionarnog procesa
kojeg boli briga za individualne živote.
Vi ste propali eksperiment u mutaciji.
Slušaj budalo jedna,
ne postoji ništa o mojoj bolesti
što već ne znam.
Ovde sam došla za jednu jedinu stvar.
A to je da mi kažete šta se dogodi na kraju proklete knjige!
Ne mogu ti reći.
- Malo sutra! - Ne mogu.
Onda izmislite nešto!
Želim da odete.
Jesi li se ikada zapitala
zašto te toliko zanimaju ta glupa pitanja?
Ma jebi se.
U redu je.
Ja ću da ti napišem nastavak.
Može? Ja ću ti napisati.
Biće bolje od sranja koje ta pijanica piše.
Imaće krvi, creva, žrtvovanja.
Svideće ti se.
Žao mi je što sam ti protraćila želju na tog kretena.
Nisi je potrošila na njega, već na nas.
Hejzel i Agustuse!
Žao mi je.
Okolnosti su ga učinile okrutnim.
Mislila sam da će te mu vi pomoći,
da će videti kako je njegov rad uticao na živote.
Ali... stvarno mi je žao.
Možda možemo da razgledamo malo? Jeste li bili u kući Ane Frank?
Ne idem nigde sa tim čovekom.
Ne.
On nije pozvan.
Na žalost nema lifta.
- U redu je. - Ima puno stepenica.
- Strmih stepenica. - Mogu ja to.
- Hejzel, ne moramo ovo... -Ja to mogu.
Idemo.
Porodica Frank je došla iz Frankfurta, Nemačka.
Dnevnik Ane Frank postao je svetski poznat.
Teško je u ovim vremenima.
Čudim se što se nisam odrekla svojih ideala.
Čine se apsurdnim i nepraktičnima.
Ali ih se još držim jer verujem,
da su ljudi istinski dobri u dubini duše.
Za mene je nemoguće da izgradim život...
Idemo?
- Da. - Da.
Mogu ja da ponesem ako želiš.
Mogu sama.
Ovo je pravi ormar za knjige koji je sakrivao porodicu Frank.
Dopusti meni.
Hvala vam.
Premladi smo da se bavimo ovakvim problemima,
ali ona nasrću na nas,
dok na kraju, ne budemo prisiljeni da smislimo rešenje.
Jesi li dobro, Hejzel?
Jesam.
Samo polako.
Izvinjavamo se.
Može?
Ali svejedno, kada pogledam nebo
osećam da će se sve promeniti na bolje.
Da će se i ova okrutnost završiti.
Jesi li dobro?
Jesam.
Mislim da je ovo dovoljno.
Ne moraš...
Mogu ja ovo.
Sve je kao što treba da bude.
Bog želi da vidi ljude srećne.
Gde postoji nada...
Hejzel.
...postoji i život.
Čestitam.
Da.
- Jesi li dobro? - Jesam.
Uspeli smo, pogledaj.
Jesi li dobro?
Jesam. Oh moj Bože...
Hvala.
Oto je jedini preživeli član porodice Frank.
Anin Otac.
U takvim trenucima,
ne mogu da mislim na bedu,
već na lepotu, koja je još tu.
Pokušaj da osetiš radost u sebi.
Misli na svu lepotu oko sebe...
i budi sretan.
Bravo.
Zaljubila sam se polako kao kada padamo u san.
Polako... a onda odjednom.
Završava se taman gde bi koleno trebalo da bude.
I sužava se.
Šta?
Moja noga.
Samo da budeš spremna.
Gase...
Preboli to.
Čekaj.
Ne mogu, zapelo je.
Užasno te volim, Agustus Voterse.
I ja tebe, Hejzel Grejs.
Jako, jako puno.
Ne mogu da dišem.
U redu je.
Hejzel...
Prelepa si.
Prestani.
Ne, prelepa si.
Baš sam srećnik.
Ja sam srećna.
Dragi Agustuse...
osamnaestogodišnjak sa jednom nogom.
Tvoja, Hejzel Grejs.
Oh moj Bože...
Ne mogu da verujem da si ga nazvala budalom.
-Da! - Jesi?
Kako si se setila toga?
Ne znam, samo je izašlo.
Bila sam jako ljuta.
Koje čudovište.
Mama, bilo je užasno.
Šta se desilo nakon toga?
Išli smo u kuću Ane Frank.
Jeste?
- Bilo je odlično. - Zar ne?
Bilo je stvarno super.
I nakon toga?
Samo smo šetali.
To zvuči divno.
Imamo još nekoliko sati, zar ne?
Hoćemo li da idemo u Van Gogov muzej?
Šta god želite.
Nemamo vremena da stignemo sve.
Moraćemo da se vratimo.
Nemoj da pokušavaš da budeš smešna sada, molim te.
Hejzel, nisam smešna.
Pozitivna sam.
Gospođo Lankaster?
Da?
Možemo li Hejzel i ja da malo budemo sami?
Naravno, Gase.
Idem do sobe,
i biću spremna ako želite da idete negde.
Želiš malo da prošetamo?
Šta je bilo?
Pre nego što si završila u bolnici...
osećao sam bol u kuku.
Išao sam na snimanje.
I svetlucalo je poput jelke.
Na grudima, jetri, samo...
Svuda.
Izvini.
Trebalo je da ti kažem.
Ovo nije pošteno.
Izgleda da svet nije fabrika za ostvarivanje želja.
Slušaj...
Nemoj da brineš za mene, u redu?
Naći ću načina da ostanem tu i smaram te još dugo.
Boli li te?
Ne.
U redu sam.
U redu?
U redu.
Možeš li da zaboraviš ovo?
Ponašaj se kao da ne umirem.
Ne mislim da umireš, Agustus.
Imaš samo trunčicu raka.
Da li bi bilo ludo...
da se ljubimo?
Sada.
Verovatno.
Kako su tvoje oči, Ajzače?
Dobro su.
Jedini je problem što nisu u mojoj glavi.
Osim toga...
Čini mi se da je celo moje telo sačinjeno od raka, tako da...
Izvini ali mislim da pobeđujem.
Jesi li napisala posmrtni govor?
- Čoveče... - Šta?
Šta je?
Nisam joj još rekao, Ajzače.
O čemu pričate?
Izvini.
Agustuse?
Trebaju mi oni koji će da govore na mom pogrebu.
Nadao sam se da ćete ti i Ajzak ali više ti,
biti dobri i nešto smisliti.
Vrlo rado.
Hvala ti.
Slatki ste.
Muka mi je od vas.
Odvratni ste.
Jesi li se čuo sa Monikom?
Ne, nisam.
Nije poslala ni poruku?
Niti jednom.
Mrzim tu devojku.
Ali ima milion devojaka.
Ne brinite za mene.
U grupnoj podršci, ima jedna devojka,
ima ogromne...
Kako znaš?
Slep sam ali nisam toliko slep.
Hejzel Grejs?
Da nemaš možda 5 dolara?
I šta sada?
Društvo...
Mirišem jaja. Jesu li to jaja?
Je li tamo?
Tamo je.
Nervozan sam.
Nervozan?
Je li Monika unutra?
Nije važno gde je Monika.
Ovo nije za Moniku, ovo je za tebe.
U redu, daj mi jaje.
Hejzel Grejs.
Daj mi jaje.
Evo ti.
Ajzače.
Dobro, idemo.
- Možeš ti to. - Hajde.
Nisam ništa čuo.
U redu je. Malo više u levo.
Da bacam na levo ili da gađam u levo?
Gađaj u levo?
- Okej. - Više levo.
Možda bi trebalo da sačekamo da padne mrak.
Ajzaku je uvek mrak.
Brate nisam gluv, slep sam.
Čujem te kada se rugaš mom invaliditetu.
- Izvini. - Ne sviđa mi se to.
- Gde da bacim? - Samo baci jako.
Tako je!
- Bravo! - Bravo!
Šta, šta?
Pogodio sam!
Znam sad gde da gađam.
Ovo je uzbudljivo!
Bacaj još.
Samo ih bacaj.
Daj mi još!
Stani, stani, stani!
Ajzače.
Zdravo, jeste li vi Monikina mama?
Jesam.
Dobar dan gospođo.
Vaša je ćerka je učinila veliku nepravdu.
Ovde smo da se osvetimo.
Možda ne izgledamo opasno.
Ali zajedno imamo 5 nogu, 4 oka
i 2 i po para funkcionalnih pluća.
Ali imamo i puno jaja.
Da sam ja na vašem mestu, ja bih se vratio unutra.
- Je li upalilo? - Jeste.
To je najgluplji govor koji sam ikada... Stvarno je upalilo?
Eto. Možeš.
Ovo je tako dobar osećaj.
Agustuse?
Hejzel Grejs.
Hej.
Bože. Hej, volim te.
Na benzinskoj pumpi sam.
Gde si?
Nešto nije u redu.
Moraš...
Možeš li da dođeš, da mi pomogneš?
Gase!
Gase.
Ljubavi, šta je bilo?
Pogledaj.
Gase, inficiralo se.
Duboko diši.
Moram da zovem nekoga.
Ne, ne, molim te nemoj da zoveš hitnu.
Nemoj da zoveš moje roditelje...
Nikada ti neću oprostiti ako ih nazoveš.
Gase, šta radiš?
Šta radiš ovde?
Hteo sam da kupim cigarete.
Ne znam šta se desilo sa mojom paklicom.
Izgubio sam je ili su mi je uzeli.
Ali sam hteo da učinim nešto za sebe, znaš.
Hteo sam ovo da učinim sam.
- Moram da zovem hitnu. - Nemoj!
Moram.
Nemoj!
Zdravo, 911? Treba mi hitna pomoć.
Mrzim sebe.
Zovem se Hejzel Grejs Lankaster.
Požurite molim vas.
U srebrnom džipu smo na benzinskoj pumpi.
Volela bih da mogu da kažem je Agustus Voters
ostao humorističan do samoga kraja,
da njegova hrabrost nije popustila ni na tren.
Ali to se nije dogodilo.
Jako me boli.
Tako sam glup.
U redu je.
Hejzel?
Hoćeš li da mi ispričaš priču?
Priču?
Ili pesmu?
Znam... znam jednu pesmu.
"Crvene kolica", pesma Vilijama Karlosa Vilijamsa.
"Toliko toga zavisi od crvenh kolica,
"prekrivenim kapljicama kiše,
"Pokraj belih pilića."
To je to? Ima li još?
Ne, ne, ne. Ima još, ima.
"Toliko toga zavisi od plavog neba,"
"Koga grane kao da seku"
"I toliko toga zavisi od prozirne ge-cevi,"
"Koja prodire kroz stomak dečaka sa plavim usnama."
"Toliko toga zavisi,"
"Od tog posmatrača svemira."
Kako je?
Imao je tešku noć, Hejzel.
Krvni pritisak mu je nizak...
Njegovo srce...
A hemoterapija?
Zaustaviće hemoterapiju.
Mogu li da ga vidim?
Reći ćemo mu da si bila ovde.
- Dobro. - U redu.
Može.
Ako vam ne smeta, sedeću malo ovde.
Naravno da ne smeta.
Polako.
-Jesi li dobro? - Idemo, dušo.
U redu.
Ćao.
O čemu razmišljaš?
Zaboravu.
Znam da je to detinjasto, ali...
uvek sam mislio da ću biti heroj.
Uvek sam mislio da ću imati veliku priču da ispričam.
Nešto što bi objavili u svim novinama...
Trebalo je da budem poseban.
Ti i jesi poseban, Agustuse.
Da, znam...
Ali znaš na šta mislim.
Znam šta misliš samo se ne slažem sa tobom.
Ta opsesija koju imaš da budeš upamćen...?
Nemoj se ljutiti.
Ali jesam ljuta.
Ljuta sam jer mislim da si poseban. To nije dovoljno?
Ti smatraš da je ispunjen život moguć samo
ako te se svi sećaju, i smatraju te posebnim.
Ali pogodi šta? Ovo je tvoj život.
Ovo je sve ćeš da dobiješ.
Dobiješ mene, svoju porodicu, ovaj svet. I to je to.
I ako to nije dovoljno za tebe žao mi je, ali ipak je i to nešto.
Jer te volim.
I ja ću te se sećati.
Izvini, upravu si.
Samo želim da budeš srećan sa tim što imaš.
Ovo je dobar život, Hejzel Grejs.
I još nije gotov.
Agustuse.
Jedna od poslednjih običaja obolelih od raka
jeste običaj poznat kao "poslednji dobar dan."
Tada ti se čini kao da je neumoljivo pogoršavanje odjednom zaustavljeno,
i tada bol, bar na minut, nestaje.
Problem je u tome što ne možemo da znamo
koji je zadnji dobar dan, baš taj, zadnji.
U tom trenu, to je samo još jedan dobar dan.
Hej, Agustuse.
Dobro veče, Hejzel Grejs.
Brzo pitanje za tebe.
Jesi li napisala taj posmrtni govor što sam te zamolio?
Možda sam.
Možeš li da pronađeš put
bukvalno do Isusovog srca za nekoliko minuta?
Možda. Je li sve u redu?
Volim te, Hejzel Grejs.
Mogu li da dobijem ključeve od auta?
Gde ideš? Moraš da pojedeš nešto.
Moram da idem.
Sigurno si gladna. Nisi ni ručala.
Nisam gladna.
Ne možeš da ne jedeš.
Uopšte nisam gladna.
Hejzel, znam da je Gas bolestan, ali moraš da se brineš za sebe.
Ovo nema veze sa Gasom.
Onda moraš da ostaneš zdrava.
Dođi, pojedi nešto draga.
"Da ostanem zdrava"?
Nisam zdrava i umreću.
Razumeš li to? Ja umirem, a ti ćeš biti ovde
i nećeš imati za koga da se brineš ili paziš,
i nećeš više biti majka, i žao mi je,
ali ja ne mogu da učinim ništa u vezi toga.
Mogu li molim te ići?
Zašto bi rekla to?
Jer si ti to rekla.
O čemu ti to?
U bolnici.
Hejzel...
To nije istina. Nisam bila u pravu.
U redu?
Čak i ako umreš...
"Kada."
Čak i kada umreš...
ja ću uvek biti tvoja majka.
To je najbolje što ću ikada biti.
Ovo je moj najveći strah, mama.
Kada ja umrem,
nećeš više imati život.
Samo ćeš sedeti ili gledati u zidove,
ili će te se ubiti...
Hejzel, dušo, nećemo to uraditi.
Izgubiti tebe...
To će biti strašna patnja.
Ali ti najbolje od svih znaš da je moguće živeti sa bolom.
Jednostavno živiš sa tim.
Idem na kurseve za socijalni rad.
Čekaj, šta radiš?
Ako sam naučila nešto iz ovoga,
i mogu pomoći drugima, možda savetovati porodice...
Zašto mi nisi rekla ovo?
Nisam htela da se osećaš napušteno.
Napušteno?
Ovo je...
Ovo su super vesti.
Idi.
U redu?
Dušo.
Pravo, da.
Malo levo.
- To su stepenice? - Da, ispruži ruku.
Tu je podijum.
Da, odlično.
Predivno.
Hej.
Kasniš.
Jesi li dobro? Izgledaš predivno.
Znam, hvala.
Šta se zbiva ovde?
Reci joj, Gase.
Želim da vidim svoj pogreb.
Nadam se da ću moći doći kao duh.
Ali ako se to ne dogodi,
odlučio sam da imam kao pre-pogreb.
Spremni?
Agustus Voters je bio umišljeno malo govno.
Ali mi mu to opraštamo.
Ne zbog toga što je bio izuzetno zgodan,
ili što je živeo samo 19 godina, a trebalo je mnogo više.
18 godina, brate.
Brate, hajde, stvarno?
Dajem ti još malo vremena gade mali,
prekidaš me usred govora. Trebalo je da budeš mrtav.
Ali kada naučnici iz budućnosti
dođu u moju kuću sa robotskim očima.
I kažu mi da ih stavim,
reći ću im da odjebu
jer ne želim da vidim svet bez tebe.
Stvarno ne želim.
Ne želim da vidim svet bez Agustusa Votersa.
Nakon toga ću verojatno da stavim te robotske oči,
jer to su ipak robotske oči.
Zvuče fantastično.
I ne znam...
Ovo je jako teško.
Hvala.
Da.
Hejzel, možeš li da mi pomogneš?
Malo u desno.
Da, okreni se. Sedi, tako je.
Tvoj je red, Hejzel Grejs.
Zdravo.
Moje ime je Hejzel Grejs Lankaster...
i Agustus Voters je bio ljubav mog života.
Naša priča je jedinstvena,
i neću moći da pročitam više od rečenice
a da se ne rasplačem.
Kao i sve ljubavne priče,
naša umire sa nama.
Kako i treba da bude.
Nadala sam se da će on držati posmrtni govor za mene.
Jer ne postoji niko drugi...
Da... ne.
Neću da pričam o našoj ljubavnoj priči jer ne mogu.
Umesto toga, pričaću o matematici.
Nisam matematičarka, ali znam ovo.
Ima beskonačno brojeva između 0 i 1.
Postoji 0.1, 0.12, i 0.112
i tako dalje u beskonačnost.
Naravno, postoji još veći broj beskonačnih brojeva između 0 i 2
ili između 0 i milion.
Neke beskonačnosti su veće od drugih.
To nam je rekao pisac kojega smo obožavali.
Želim još brojeva,
koje ću verovatno i dobiti.
Moj Bože.
Koliko samo želim još dana za Agustus Votersa koje nikada nije dobio.
Ali Gase...
moja ljubavi...
Ne mogu ti reći koliko sam zahvalna...
na našoj maloj beskonačnosti.
Čekaj.
Ti si meni dao "zauvek",
u odbrojanim danima.
I za to sam...
beskonačno zahvalna.
Volim te jako puno.
Volim i ja tebe.
Agustus Voters je umro osam dana nakon toga u bolnici.
Kada je rak, koji je stvoren od njega,
zaustavio njegovo srce, koje je takođe stvoreno od njega.
Bilo je nepodnošljivo.
Sve to.
Svaka sekunda bila je gora od pređašnje.
Jedna od prvih stvari koje nas pitaju u hitnoj
je da procenimo bol na lestvici od 1 do 10.
To su me pitali stotinu puta,
i sećam se jednom,
kada nisam mogla da dišem, i grudi su mi gorele od bola,
medicinska sestra me pitala da procenim bol.
Iako nisam mogla da pričam, pokazala sam 9 prstiju.
Kasnije, kad mi je bilo bolje,
sestra je došla i nazvala me borcem.
"Znaš kao to znam?" pitala me je.
"Desetku si nazvala devetkom"
Ali to nije bila istina.
Nisam rekla devet jer sam bila hrabra.
Rekla sam 9 jer sam čuvala 10.
I to je bilo ovo.
Ovo je bila ogromna i bolna desetka.
"Ne boj se, jer si sa mnom.
"Tvoj štap i koplje teše me.
"Pripremaš sto za mene u prisutnosti mojih neprijatelja.
"Sa uljem pomazuješ moju glavu, moja časa preliva se,
"Tvoja dobrota i ljubav pratiće me kroz sve dane života,
"Boraviću u kući Gospoda"
"Zauvek."
Agustus Voters se borio snažno dugi niz godina.
Njegova bitka bila je hrabra, i njegova snaga...
Hrpa sranja, a, malena?
...bila je izvor inspiracije za sve nas.
Pomolimo se.
Zahvaljujemo tebi, Gospode, na životu Agustus Votersa...
Sad moramo da se pravimo kao da se molimo.
... na njegovoj snazi, njegovoj hrabrosti...
Gospode, molimo te da budeš danas sa nama, da budeš blizu,
da tešiš njegove prijatelje i porodicu.
Hvala ti na prisustvu, Gospode.
Molimo se u Isusovo ime.
Amin.
Sada saslušajmo Gasovu posebnu prijateljicu:
Hejzel Lankaster.
Ako išta znači, bila sam njegova devojka.
U Gasovoj kući postoji predivan citat:
"Ako želite dugu, pretrpite kišu."
Čak i u svojim poslednjim danima...
Nisam verovala ni reč.
... uvek je bio voljan da se nasmeje.
Ali to je u redu.
Znala sam da je ovo ispravna stvar.
Odlučila sam da pogrebi nisu za mrtve.
Oni su za žive.
Želiš društvo?
Ne, u redu sam.
Samo ću se malo provozati.
Volim te.
Predivno si pričala.
Vidimo se uskoro. Vozi pažljivo.
U redu.
Mogu li?
"Svaka stanica iz stanice."
Gospodin Voters i ja smo razgovarali dosta u njegovim poslednjim danima.
Šta, sada čitate pisma obožavatelja?
Ne bih ga nazvao obožavateljem.
Mrzeo me je.
Ali baš je insistirao da dođem na njegov pogreb,
i kažem ti što je bilo sa Anom i njenom majkom.
I evo me.
I to je moj odgovor: "Svaka stanica iz stanice."
"Život dolazi iz života."
Stvarno nisam raspoložena.
Ne želiš objašnjenje.
Ne, ne želim.
Ali hvala. Želim vam odličan život.
Podsećaš me na nju.
Puno ljudi podsećam na puno ljudi.
Moja ćerka je imala 8 godina.
Dugo je patila.
Imala je leukemiju, poput Ane?
Tako je.
Žao mi je.
I meni. I što sam vam uništio putovanje.
Niste nam uništili putovanje.
Bilo je to fantastično putovanje.
Znaš li šta o "problemu tramvaja"?
Postoji eksperiment o razmišljanju ljudi u etici,
poznat kao "problem tramvaja."
Filipa Fut je bila engleski filozof...
Oh moj Bože...
Hejzel, pokušavam da ti objasnim nešto.
- Pokušavam da ti dam ono što si htela. - To nije ništa!
Vi ste pijanica, luzer
i želim da izađete iz moga auta odmah
da mogu da odem kući, da budem sama i da tugujem.
Želećeš ovo da pročitaš.
Ne želim da pročitam ništa. Možete li da izađete iz moga auta?
- Molim vas izađite napolje! - U redu.
Mogu li da uđem?
Žao mi je.
Da.
Ali bila je to privilegija, zar ne?
Voleti ga?
To ti daje ideju koliko mi volimo tebe.
Hejzel?
Došao ti je prijatelj.
Znaš li da li ga je bolelo?
Čini ti se kao da se mučiš sa disanjem dugo,
i onda samo padneš u nesvest.
Nije bilo odlično ili tako nešto.
Umiranje je sranje.
Gas te je stvarno voleo, znaš?
Znam.
Uvek je pričao o tebi.
Da.
Bio je naporan ponekad.
Meni nije bio naporan.
Znam, znam da nije.
Jesi li dobila pismo od svog prijatelja pisca?
Nije on moj prijatelj.
Kako znaš to?
Pričao sam sa njim na groblju,
i rekao je da je došao ovde samo da ti da to pismo.
Da, pa prešla sam preko toga.
Ne zanima me što je taj kreten napisao.
Ne nije ga on napisao, Gas je.
Šta?
Gas je nešto napisao i poslalo to Van Houtenu.
Oh moj Bože!
Gospodine Van Houten, ja sam dobra osoba, ali loš pisac.
Vi ste loša osoba, ali dobar pisac.
Mislim da bi bili dobar tim.
Ne želim da vas molim za uslugu,
ali ako imate vremena, a koliko ja znam imate ga puno,
molim vas da popravite ovo za mene.
Ovo je posmrtni govor za Hejzel.
Zamolila me je da to napišem, i trudim se...
Ali treba mi iskusna ruka.
Vidite, stvar je u tome što svi želimo da budemo upamćeni.
Ali Hejzel je drugačija.
Hejzel zna istinu.
Nije htela milion obožavatelja. Samo jednog.
I dobila ga je.
Možda nije bila voljena daleko, ali je voljena duboko.
I nije li to više nego što većina nas dobije?
Kada je Hejzel bila bolesna, znao sam da umirem.
Ali nisam to hteo da kažem.
Bila je u bolnici, a ja sam se ušunjao na 10 minuta,
i sedeo sam sa njom, pre nego što su me uhvatili.
Oči su joj bile zatvorene, koža bleda,
ali njene ruke su ostale iste,
još uvek tople, i nokti su joj bili obojeni tamno plavim lakom.
I samo sam je držao.
I naterao sam sebe da zamislim svet bez nas,
i shvatio da bi to bio bezvredan svet.
Toliko je predivna.
Nikad mi ne dosadi da je gledam.
Ne brinem se je li pametnija od mene,
jer znam da jeste.
Smešna je i nikada zla.
Volim je.
Bože, volim je.
Toliko sam srećan što mogu da je volim, Van Houtene.
Ne možemo da biramo hoćemo li biti povređeni ili ne,
ali možemo da izaberemo ko će nas povrediti.
I ja volim svoj izbor.
Nadam se da ona voli svoj.
U redu, Hejzel Grejs?
U redu.