- og dets fall.
Vi nærmer oss sannheten -
- dersom vi innser at både tilblivelse og fall hadde flere årsaker.
I år 180 e.Kr. førte keiser Marcus Aurelius sine legioner -
- mot germanske stammer langs Donaufronten.
Jærtegnene er dårlige, Cæsar.
Jag fant ikke dens hjerte.
Som barn var min hemmelige frykt at natten ikke skulle ta slutt.
At vi ville leve i mørket livet ut. Da var frykten liten.
Likevel står sola alltid opp, og det vil den gjøre igjen.
Du hevder det, ja.
Som om natten hvisker: "Bli med meg vestover, sov i evighet."
"Hva kan en ny dag gi deg?" Hva gir en ny dag deg, Timonides?
Varme ... liv ... farge ...
Mennesker ...
Se, Cæsar ... Sola.
Som du forutsa. Jeg gratulerer deg, Timonides.
- Timonides! - Livius!
- Hvordan går det med Keiseren? - Vel ...
- og levd under vanskelige forhold. 2: Marcus Aurelius er ikke robust ...
Soldatene spøker om at spør man Timonides om datoen, -
- får man en forelesning i almanakkens historikk.
De er vel?
Hver regent i riket venter nede i dalen.
Din gode venn Commodus ... Fortell om ditt siste felttog i skogene.
Det var like før vi tok Balamar, lederen deres, flere ganger.
- Om noen dager har De hans hode. - Hva skal jeg gjøre meddet?
- Før ham til meg i live. - Men han er barbarenes hjerte!
Så før deres hjerter til meg! Jeg vil snakke med ham.
Romerriket har eksistert i tusen år. La oss slutte fred med "barbarene".
Før denne Balamar hit. I live. Og det fort.
Det ryktes at Lucilla var her. Cæsars datter.
Cæsars datter, ja ...
Som duen frykter ørnen, som lammet frykter ulven, -
- så tynges mitt hjerte av frykt.
Moder Vesta, Romas evige mor, hjelp meg. Gi far helsen tilbake.
Vern oss mot de farer som truer riket.
La det bli fred over hele Romerriket.
Lucilla ...
Livius ...
Lucilla, du er så vakker.
"Du er vakker" ... Hva betyr det?
Det er så lenge siden. Jeg hadde glemt det.
- Hvorfor traff du meg ikke i Roma? - Du ville visst ikke ta imot noen.
Jeg trodde jeg ville finne fred om jeg levde atskilt fra verden.
Jeg har også vært ensom.
Nå er jeg her, Livius. Om min fars helse forbedres, -
- og om dine militære plikter tillater det, -
- kan vi treffes. Om du vil.
Det vil jeg.
- Mitridate, konge av Petra. - Velkommen, Mitridate og Petra.
- Costobacus, konge av Omnia. - Hill, Costobacus, konge av Omnia.
Serverus, prokonsul av Judea.
Afrika ...
- Velkommen. - Virgilianus, prokonsul av Syria.
Marcellus, stattholder av Egypt. Marcellus, keiserens venn.
Hvem er nå dette, Timonides?
- Virgilianus, prokonsul av Syria. - Hjertelig takk, Timonides.
Virgilianus, keiserens venn.
Velkommen.
- Perikles, prokonsul av Athen. - Perikles av Athen.
Roma er beæret av Sohamos, kongen av Armenia, sitt nærvær.
Armenia ser frem til enda tettere bånd med Roma.
Pertinax, Britannia.
Velkommen, Pertinax og Britannia.
Hill Cæsar! Hill Cæsar! Hill Cæsar!
Stattholdere, konsuler, fyrster!
Dere har kommet fra Egypts ørken, Armenias fjell, -
- Gallias skoger og Spanias sletter.
Dere ligner ikke hverandre, har ikke like klær, -
- synger ikke samme sanger eller tilber samme guder.
Likevel, som et tre med frodig krone og svarte røtter -
- er dere enheten som er Roma.
Og se Romas storhet.
Ett her i nord, som skiller oss fra de som kalles barbarer, -
- og ett i øst, Persia.
Bare på disse to grensene finner man murer, palisader, -
- festninger og hat. Slike grenser ønsker ikke Roma.
Roma ønsker og trenger menneskelige grenser.
Vi har måttet utkjempe lange kriger. Deres byrde har vært stor.
Vi står nå ved veis ende. Her, innenfor vår rekkevidde, -
- venter gyldne århundrer med fred. En sann "pax romana".
Hvor enn dere bor, hvilken hudfarge dere enn har ...
- til romersk statsborgerskap.
Ikke lenger provinser og kolonier, men Romerriket overalt!
En familie av jevnbyrdige nasjoner. Det erdetsom venter oss.
Måtte gudene påskynde den dagen.
- Far, du har et langt liv foran deg. - Døden hører med.
- Lærte du ikke det på skolen? - Jeg tillater ikke at du forlater meg.
Snart blir denne blodsdråpen, disse bena, -
- dette nettet av nerver og vener, til støv. Jeg ha ikke noe valg.
Likevel ...
Tiden er knapp. Det er én avgjørelse jeg ikke lenger kan utsette.
Livius, det er mitt ønske at du blir min etterfølger.
Jeg akter å presentere deg åpent for rikets ledere som min etterfølger.
Men du sa selv at det kreves en som kan forandre, finne nye veier.
En mann av Romerrikets 10. århundre. Jeg kjenner bare krigens vei.
- Hvordan bli venn med barbarene? - Du finner nye veier.
Han burde ha modnet til ansvaret, men lokkes av spill og gladiatorer.
Du har selv brakt meg inn i familien. Commodus og jeg er som brødre.
Jeg er også glad i Commodus. Men det er bare følelser.
- Personlige følelser. - Cæsar, prins Commodus hilser.
Han befinner seg i snølandskapet, to dagers ferd herfra.
- Kanskje jeg bør møte Commodus. - Ja, dra og møt ham.
Tenk på mine ord. Men husk, mine dager er talte.
Selv om Commodus er min bror, hadde jeg gjort som deg, far.
- Ville du også ha valgt Livius? - Ja.
Ja ...
Men ... hvorfor tvilte han?
Hadde han ikke tvilt over et så stort ansvar, ville jeg ikke ha valgt ham.
Kom og sett deg.
Få se på deg.
Er du lykkelig?
- Du virker ganske lykkelig. Men ... - Men hva, far?
Jeg er urolig over ryktet om at du vil trekke deg tilbake til Vestas tempel.
Det er for enkelt å se livet som enten vakkert eller fælt.
- Men en stund så livet bare fælt ut. - På grunn av din mor?
Det var øyeblikk med lykke. Men hun søkte kjærlighet andre steder.
- Siden hun ikke kunne elske meg. - Du, finest og størst av alle menn.
Er det slik det må være? Bare øyeblikk av lykke, og så svik?
Vi må prøve å forstå andre mennesker.
- Forstå ondskap og svakhet? - Til og med det.
Du har livets gave, Lucilla, -
- men du krever for mye av det.
Lær deg medynk, medfølelse.
For deg selv også.
Medynk og medfølelse for deg selv.
- Fremtiden stiller store krav til deg. - Far ...
Livius!
Commodus! Commodus!
Livius!
Gaius Livius, kriger og sjøfarer!
- Commodus, romeren over alle! - Jeg har savnet deg.
- Er du vel? - Som alltid.
- Jeg har mye å fortelle. - Jeg óg.
Vi er mange fra Roma. Vilianus, Niger, Claudius ...
Far ...
- Jeg har sett for lite av deg. - Det var ikke mitt ønske.
- Krigen har vært endeløs. - Fordi du har vært for mild.
- Jeg hadde kriget annerledes. - Det er mye vi gjør forskjellig.
Du skulle ha vært oftere i Roma. Det er en helt ny generasjon der.
- Er jeg gammel og senil nå? - Roma er forandret.
- Jeg trodde du var blitt vestalinne. - Og overgi Roma til deg og atletene?
- Du er vel trett? - Og tørst.
Vi snakkes snart.
- La oss få noe vin. - Tribun Polivius og Victorinus.
- Vi har kjempet i fire felttog sammen. - Verulus, Romas fremste gladiator.
Han har overlevd over hundre kamper. Vi skal krige for dere.
- Gladiatorer som soldater? - Vi skal lære legionærene å drepe.
La oss få oss noe vin!
Marcus Aurelius, vår keiser ser ikke bra ut.
Det gjør sjelden en døende mann.
Dere visste at han var døende, Hva annet ville lokke dere fra Roma?
Med deg, Livius, har jeg det bra. Jeg føler meg trygg.
- Du må aldri forandre deg. - Det synes keiseren jeg burde.
Livius! Et øyeblikk antok ditt ærlige soldatansikt filosofens mine.
Slutt å tenke. La oss drikke.
- Som i gamle dager? - Som i gamle dager.
Har du lest logikk? Vet du hva et dilemma er?
Et dilemma er ...
Når det bare fins to muligheter, og begge er umulige.
Det er et dilemma.
Drikk med meg.
Livius ...
Min venn, min bror ...
Noe plager deg. Hva er det?
Din far ...
... har bedt meg om ...
... å bli hans etterfølger.
Min egen far ...
Men jeg er hans sønn.
Han må hate meg dypt.
Han hater deg ikke.
- Be meg avslå. - Be deg?
Hører du nøye er, hører du gudene le!
- Jeg hører dem ikke le. - Du gjør som gudene bestemmer!
Noe for deg. Hun tenker.
Livius?
Livius!
Lucilla?
Lucilla!
Er du ferdig med Commodus? Og med vinen?
Min verden føles fremmed. Jeg er usikker på hvor jeg står.
Én ting er jeg sikker på. Jeg elsker deg, Lucilla.
Hvis du er så sikker, hvorfor har du drøyd det så lenge?
Jeg har nok visst det i alle år. Visst at dette ville skje.
Visst, men likevel ikke visst.
Visst og ikke visst ... Hvordan?
Du har vært med meg overalt. Jeg tok deg med ut i krigen.
Du var med meg på de kalde slettene.
- Men dette vet du. - Å, ja, Livius.
Du var med meg også. Alltid.
Iblant ville jeg flykte fra livet.
Jeg gjorde det ikke, for jeg sa til meg selv ...
... at du en dag ville være hos meg.
Jeg vil være hos deg resten av livet.
Jeg elsker deg.
Gjør du virkelig det, Livius?
Før ham hjem til meg i god behold. Før ham snart hjem til meg.
La ham elske meg for alltid.
Gå bak fiendens linjer. Vi legger en felle for Balamar.
- Jeg leder angrepet. - De første blir brukt som lokkemat.
Mange vil dø. Det blir særlig farlig for deres leder.
Vi går inn først som din lokkemat. Dør jeg, er ikke gudene med meg.
Og Livius, min venn, min bror, -
- vil du ikke lettes for en stor byrde?
På ordre går dere frem. Dypere og dypere inn i skogen, -
- inntil barbarene tror de kan angripe uten risiko.
Dere holder stand til vi går frem og lukker fellen.
Vi skal holde stand.
Balamar!
Far ... Far!
Det er bestemt, Lucilla.
En del av Roma, en vakker del, vil bli Armenia.
Lucilla, jeg vil at du skal ta vare på disse nedtegnelsene fra felttoget.
Jeg lover å passe på dem, far.
Jeg har prøvd å overbevise meg selv om at min uro for riket er grunnløs.
Men det er den ikke. Faren truer oss fra øst.
Vi må inngå en allianse som viser hvor høyt vi verdsetter de østlige provinser.
En allianse med Armenia.
- til kongen av Armenia.
Jeg hadde håpet på gudenes gunst.
Far, du vet bedre enn noen annen hva et kjærlighetsløst ekteskap betyr.
Ja. Det gjør jeg ...
Jeg vet du elsker meg ...
Om du nå ber meg, -
Det har jeg.
Og du fant ingen?
Nei. Jeg fant ingen.
Derfor må det skje.
Slik straffes feighet!
Slutt med dette! Slutt!
- Om de våger. Se hvem som er feig! - Flytt deg.
- Ingen rører Verulus! -Jeger sjef for Nordarmeen!
- Fortsett med avstraffelsen. - Jeg tillater det ikke.
- Gå tilbake. - Det kan jeg ikke.
- Ja, jærtegnene har vært dårlige. - For hvem? For oss? For Roma?
Her kan vi snakke uhindret.
Er keisermord en liten sak?
Mord?
Keiseren ligger for døden. Han vraker Commodus og innsetter Livius.
Drepe keiseren ... Vet Commodus noe om dette?
Keiserens garde er alltid i nærheten. Hvordan kan det gjøres?
Det er lett. Alle vet at keiseren elsker frukt. Epler.
Skjær et eple med det, tilby keiseren den giftige halvdelen, -
- spis den andre halvdelen selv, og ... lenge leve keiser Commodus.
Det kan gjøres foran hundrevis av vitner. Ingen blir mistenkt.
Hvem tar keiseren imot frukt fra? Hvem står ham nær nok?
- Jeg. - Du? Du er blind.
Hvem passer bedre enn en blind?
Er du mann nok til å verdsette ironien, Marcus Aurelius?
Se da hvordan Romerrikets keiser har blitt en slave.
Hvem eller hva er din herre?
Slave!
Et lite punkt i siden, knapt større enn et hvetekorn.
Hva nytter din visdom nå? Intet svar?
Og de mange timers samtaler med din venn Timonides.
Det burde forberedt deg på dette. Men du er ikke forberedt.
Hvorfor ikke?
I alle samtalene glemte du døden?
Eller innså du at din visdom ville komme til kort i dette mysteriet?
Erkjenner man det, blir all annen kunnskap og ferdighet meningsløs.
Da hadde du aldri tenkt og lest, snakket og undret deg.
Det er kanskje like bra.
For om ikke mennesket tenker, leser, snakker ...
Fremfor altsnakker... så er det ikke lenger menneske.
Nå er han her. Fergemannen skal føre meg over den mørke elva.
Jeg er ikke klar for deg.
Ett år. På kortere tid rekker jeg ikke gjennomføre det.
Jeg søker ikke nytelse, venner eller kjærlighet.
Jeg snakker bare om Roma. Om Romerriket, om hele verden.
Fremtiden ... Jeg er forberedt på å leve i smerte.
Ett år betyr ingenting for deg.
Grove, dumme ting. Enda var det jeg som sa:
"Er det ikke i fikentreets natur å gi fiken, i biens å gi honning -
- og i løvens å angripe lammet?"
Så det er i tingenes orden at du skal hente meg.
Tilgi meg, fergemann. Jeg forsto ikke at du er blind og døv.
Men jeg vil si deg dette: Det fins en stor sannhet -
- vi ennå ikke aner.
- Er det deg, Cleander? - Er det noe jeg kan gjøre, Cæsar?
Jeg har smerter.
Grekerne anbefaler frukt for å lindre smerte.
Del dette med meg.
- Jeg er forlovet med kong Sohamos. - Men du ermin!
- Far har gitt sitt ord. - Flykt med meg.
Hvor kan vi dra?
- Hvor enn vi kan være alene. - Et slikt sted fins ikke.
- Jeg er keiserens datter. - Du er kvinne.
Det er en mye høyere rang.
- Jeg kan ikke leve slik. Og ikke du. - Det kan jeg.
Måtte jeg velge mellom å være Cæsars arving og din kjærlighet, -
- ville jeg velge din kjærlighet.
Jeg kan ikke.
Hvordan kan du gjøre noe annet?
Bare dette er virkelig.
Alt annet er et halvt liv, en drøm. Bare dette ...
Hvordan kan du be meg glemme den jeg er, meningen med mitt liv?
Hvordan kan ditt liv ha noen mening uten kjærlighet?
Jeg vil ikke la dette skje.
Far ...
Hvorfor fornektet du meg?
Far ...
Liv ...
Liv ... liv ...
Liv ...
Livius!
Du ser etter et dokument, Timonides? Der far navngir sin etterfølger?
- Det fins ikke et slikt dokument. - Det må finnes.
Hans siste ord var "Livius".
Jeg kan bevitne at det var keiserens ønske at du etterfølger ham.
Er det bare ditt ord, vil det betviles.
Keiserens ord kan ikke betviles.
Fins det ikke andre måter å bli Marcus Aurelius arving på?
Hill, ubestridelige keiser. Hill, Commodus!
Hill, Cæsar. Hill, Commodus!
Aldri vil jeg glemme det du har gjort i dag.
La det bli kjent i alle keiserrikets fire hjørner at jeg, Commodus, -
- nå keiser, hermed utnevner Gaius Matellus Livius -
- til øverstkommanderende over hele den romerske hær, -
- prokonsul av Det romerske riket, -
- underlagt bare keiseren selv.
Husk at du er dødelig.
I disse saler oppbevarer dere lovene og skriftene til Romas store menn.
Jeg drar bort med ... min ektemann, og snart er jeg langt fra denne byen.
Jeg ber dere nå vokte disse, -
- min far, Marcus Aurelius, sine tanker.
Hva som enn skjer i de kommende dager, -
- så la ikke disse bli ødelagt. For detteerRoma.
Da ... min far lå for døden, -
- snakket jeg med gudene og sa:
"Jeg er ulik min far."
"Krones jeg til keiser, forandrer jeg alt han gjorde."
Jeg tilbød dem mitt liv -
- og sa at om det ikke gagnet Roma at jeg ble keiser, -
- så la meg bli drept.
Men som dere ser lever jeg.
Og er dessuten keiser.
Altså ...
Roma skal atter bli lysets by. Gledens, skjønnhetens og styrkens.
Vi skal ha leker. Folket skal få mat.
Provinsene i øst skal sende oss dobbelt så mye korn.
- Skatten fordobles. - Det lar seg ikke gjøre.
Det er sult i Syria, Egypt ... Til og med i Armenia og Arabia.
I hele østre halvdel av Romerriket dør folk av sult.
Når De kalte på oss, jublet de.
"Roma vil ikke la oss dø. Vår unge keiser vil sende oss hjelp."
Iverksetter vi disse ordrene, risikerer vi opprør i hele den østre del.
Si til provinsene, Egypt, Syria og hele østre halvdel av riket, -
- at ved minste motstand mot mine ordrer, knuser jeg dem.
La dem få vite at de må glemme min fars svakhet.
Tribun Polivius og hans legion ... er utsatt for et bakhold.
Barbarer ... menneskeoffer ... romere ...
Angrip!
Balamar!
Balamar! Legg ned deres våpen. Vi har kriget lenge nok.
Aldri vil du slepe meg eller mitt folk gjennom Romas gater som slaver!
Balamar, du og ditt folk blir aldri slaver. Du har mitt æresord.
Keiseren vil ikke akseptere det. Krigsfanger skal selges som slaver.
Vi dør i strid!
Kast dem i lenker! Så kan vi snakke med dem som folk.
Dere forstår ikke. Gaius Matellus Livius vil befri dere.
Han vil gjøre dere til frie mennesker.
Han vill gjøre dere til romere.
Tviler dere på Livius' ord? Fortell, jeg vil hjelpe dere.
Dette er vår krigsgud Wotan.
Dere er omringet. Skriker jeg, blir dere drept.
Vi har tapt slaget. Wotan krever at vi dør.
1: Om jeg rører deres gud, beviser det bare at jeg er svak.
2 ...
Vi vil hjelpe dere, befri dere. Skriker jeg, dør dere alle.
Selv om jeg har vært slave, er jeg ikke vant til smerte.
Selv om jeg er filosof, er jeg svak.
Dere er ikke verdt det. Barbarer! Monstre! Udyr!
Jeg holder det ikke ut. Det overgår menneskelig motstandskraft.
Jeg kan ikke.
Hvilken verden, Livius, hvilken fremtid hviler på sånne som disse.
Det var ikke meningen å gjøre dette.
Min tro var ikke sterk nok!
Du skrek ikke engang.
- Vil du ikke ha oss til romere? - Ynkelige, ulærde halvmennesker!
Dere er ikke hva vi sloss for.
Men ...
Ja, vi vil ha dere.
Det vil vi.
Søster!
Var han ikke keiser, ville han være Romas fremste gladiator!
Ja, du hører hjemme i arenaen.
Jeg sier det dine venner ikke tør. Du presser østregionen til opprør.
Jeg forstår. Du vil håne meg!
Jeg minner min søster om at hennes yngre bror ikke lenger kan beordres.
Du glemmer visst at jeg er keiser og gjør som jeg vil.
- Å knuse alt som far har utrettet. - Du har alltid vist meg motvilje.
Du lyver. Tror du ikke jeg vet at det var du som vendte far mot meg?
Det var ikke nødvendig. Far visste om ditt ondsinn.
Jeg var i rommet da hun døde.
Da vår mor døde! Husker du det?
Jeg hørte henne bønnfalle deg: "Lucilla, hvorfor hater du meg slik?"
"Om jeg har såret deg, så tilgi meg." Du lot henne dø uten et ord. Ondt!
- Det var en grunn. - En grunn? Fortell.
- Det var ingenting. - Fortell!
Keiseren er ubevæpnet! Selv en kvinne er farlig med en dolk.
Hun har ingen dolk. Hun er min søster.
La oss være i fred.
Du kom altså for å advare meg?
Ingen annen grunn?
Visste du ikke at Livius er på vei hjem til Roma?
- Det visste jeg ikke. - Vet duhvorforhan kommer?
Bli her. Vi kan finne andre måter å sikre Armenias lojalitet på.
Gaius Matellus Livius ...
- Jeg hørte at Lucilla er i Roma. - Keiser Commodus gjør alt mulig.
Jeg har hørt ville rykter -
- om at du kommer med hodet fullt av ideer til et nytt Roma.
Min fars Roma ...
Og at du vil fremlegge dine ideer for senatet.
Dine ville planer ...
Hva gjør du om jeg sier: "Livius, jeg vil ikke det"?
Ikke noe mer.
Jeg gjør bare det jeg anser for nødvendig.
Oppgi din plan, så sørger jeg for at du og Lucilla aldri skilles igjen.
Å, Livius!
Jeg har ikke lært å leve uten deg.
Atskilt fins det ikke noe liv for oss. Du skulle ha hørt på meg.
Jeg trodde du svek min far.
Forsøker jeg å skape den verden, holder Commodus oss atskilt.
Skap den verdenen, så får vi se hva som kan holde oss atskilt.
- Hill, Livius, tyskernes beseirer. - Hill, Livius Germanicus.
Romas senatorer ...
Har dere hørt hva som foreslås?
Gaius Matellus Livius ber om -
- at vi, senatet i Roma, -
- gir disse barbarene, disse villmennene, -
At vi behandler disse omvandrende mordere som brødre og jevnbyrdige.
Og hva med våre andre provinser?
Gallia, så lojal mot oss. Syria. Egypt, som sender oss korn.
Kan vi holde de andre tilbake om vi gjør romere av disse barbarene?
Det blir noe billig og simpelt som kan gis bort som brød.
Jeg sier nei! Vi er romere, krigere.
La oss rense vårt sinn for denne giftige ideen.
Korsfest lederne, selg resten som slaver.
Slik handler man på romersk vis.
Romas ærede fedre!
Dere har tatt imot meg som en soldat som opplevde triumf i krig.
For det takker jeg.
Jeg ber derfor keiseren om at noen som verken er senator eller soldat, -
- men en filosof, en tenker, skal få lov til å tale i mitt sted.
- Romerske brødre ... - Greker!
- Født greker. Jeg valgte å bli romer. - Slave!
Født slave. Jeg vant min frihet. Romerske brødre ...
Som lærer vet jeg at når jeg har holdt samme leksjon hundre ganger -
- og eleven ennå ikke forstår, tvinges jeg til den konklusjon -
- at noe er galt, enten med leksjonen ... eller med læreren.
Hundre ganger har vi lært disse "barbarene" hva det vil si -
- å føre krig mot Roma. Vi har brent byer, korsfestet ledere, -
- slavebundet de unge.
Ilden slukner, døde begraves, slavene dør ... langsomt.
Men hatet vi etterlater oss vil aldri dø.
Hat innebærer krig.
Krig innebærer bidrag ...
... trukket fra våre provinser, skatter ...
... sult og sykdom.
Så dyrebart. Så bortkastet.
Likevel er svaret enkelt.
- Vi kan ikke ha noen krig. - Ingen krig?
Når dine "venner" stadig angriper? Dette er landsforræderi!
Likevel er svaret enkelt.
La oss forvandle mine "venner" fra krigerske menn til fredelige.
De produserer mat til seg selv, -
- og en vakker dag lover jeg at de vil sende mat til Roma!
- Det har vi alltid gjort. - Niger hadde 20 000 slaver.
Hvor er de nå? Alle er solgt eller frigjorte. Hvorfor?
For Niger er imot slaveri?
Nei, for slaver er ulønnsomme. Frie menn produserer mer.
La oss gjøre det lønnsomme, det riktige.
La oss dele den største gaven. Gi disse mennene romersk frihet.
Da vil det bli kjent at Roma har akseptert dem som jevnbyrdige.
Da får vi våre menneskelige grenser!
Den romerske fred som Marcus Aurelius lovet!
I Keiserens navn ...
Keiseren har spurt meg når Roma noensinne har vært mektigere?
Hva har da holdt vårt keiserrike sammen?
Vår styrke. Vår makt.
Likhet ... frihet ... fred ...
Hvem andre enn grekere, jøder og slaver bruker disse ordene?
Tar vi barbarene til oss, tror våre fiender at vi er svake.
Da veller de inn overalt. Det blir slutten på Romerriket.
Det blir slutten på Roma.
Slutten på Roma?
Hvordan dør et imperium?
Styrter det sammen i ett eneste uhyggelig øyeblikk?
Nei, nei. Men det kommer en tid -
- hvor folk ikke lenger har tiltro til det. Da ...
Da begynner et imperium å dø.
Fedre av Roma.
Jeg har levd under fire store keisere.
Trajan, Hadrian, Antonius og Marcus Aurelius.
Livets lov er: "Voks, eller dø".
Og dere, senatet, er Roms hjerte.
Det er gjennom dere folket taler. Snakk ut, la verden høre dere.
La verden vite at Roma ikke vil dø.
Det venter millioner som dem ved våre porter.
La oss heller vokse oss enda større, enda mektigere.
La oss ta dem til oss. La rikets hjerte vokse med oss.
Ærede fedre ...
Vi har forandret verden. Kan vi ikke forandre oss selv?
Livius!
- Du vant. Vi vant. - I senatet. Vi må vinne Roma også.
Roma er med deg. Og Hæren. Og jeg.
Kjemp mot Commodus. Med deg som keiser vil Roma forandres.
Nå står det klart for meg hvorfor du kom.
For å knuse meg. Jeg kunne drepe dere begge!
- Og senatet ... - Motsetter du deg senatet ...
Du ... er ikke lenger nest under meg. Du drar tilbake til nordprovinsene.
Du drar tilbake til din mann i Armenia, -
- og vil verken se Roma eller Livius igjen.
- med mange stammer. Her i nord er det bare dere igjen.
Frykter dere hordene med vandaler ved deres grenser, -
Si deres mening nå, eller gå.
Alle disse årene i ødemarken ... Hva har vi oppnådd?
For første gang i Romerrikets historie, er det fred i nord.
En mann kan være ensom i måneder og år.
Så kommer et øyeblikk som er ett øyeblikk for mye.
Selv om Lucilla var her?
Befaling fra Keiseren. Du skal vende tilbake til Roma.
- Livius! -Timonides, se! Livius ...
- Her er alt vel. - Vi berikes.
- Vi har et hjem, som en romer. - Det er mer enn nok, som du ser.
Har du hørt fra Lucilla? Jeg har ikke hørt noe på måneder.
I Roma er det hungersnød. Tusenvis dør av sult og farsott.
Jeg må nå frem før det blir mørkt. Jeg er glad for deres fremgang.
Fryktelige tider, Livius. Gudene er sinte, er jeg redd.
De plager Roma med denne farsotten. Tusenvis dør. Jeg er ensom.
Jeg har ingen å vende meg til.
Bortsett fra deg.
Jeg har ikke ønsket å være borte.
Hele østen gjør opprør. Arabia, Judea, Cabadocea, Syria, Egypt.
Syria og Egypt adlyder Marcellus og Virgilianus.
- De var våre mest lojale. - Mot min far, ja.
Nå reiser de hærer mot meg. Mot Roma.
Hvor er Østarmeen?
De har tatt parti med opprørerne. Det er bare Nordarmeen igjen -
- til å knuse dem. Og du ... du er den eneste de adlyder.
Livius, ta kommandoen.
Gi meg ikke en slik makt, Commodus.
Gudene er med meg. De vil alltid være med meg.
Reis mot øst og knus opprøret.
Gi meg ikke en slik makt.
Jeg frykter det ikke.
- Du ba om dette møtet. Snakk. - Dere er stridsklare før vi snakker.
- Dere gjør opprør mot Roma. - Marcus Aurelius lovet likhet.
- Roma tolererer ikke opprør. - Vi er gamle venner, Livius.
Dere er forrædere! Dere har ansporet to armeer til mytteri. Dere truer riket.
Vi er ikke alene om dette, Livius.
Livius!
Livius! Å, Livius!
Gudene er gode mot oss. De sendte deg. Deg!
- Er du med på dette, Lucilla? - I aller høyeste grad.
- Et opprør? - Vi bryter ut fra Roma.
- Vi skaper et imperium i øst. - Dere skaper kaos!
- Det vil bli slått ned. - Ikke dersom du blir med.
- Vi får hele Roma, større enn før. - Hva har du gjort?
Jeg vil forhindre katastrofen som min bror maner frem.
Commodus kan ta feil, men man motstår ham ikke slik.
- Jeg kan ikke la deg knuse riket. - Kan ikke? Kan ikke?
- Skal opprøret gå ustraffet? - Jeg er med i opprøret.
Jeg begynner å lure på om du noensinne har elsket meg.
Sikkert som døden kommer vi til å angripe og knuse opprørshæren.
Jeg er ikke den som flykter, Livius.
Du har brutt våpenhvilen!
Mer enn det. Vi har alliert oss med perserne.
Perserne!
Skulle vi slutte oss til Livius? Commodus belønner oss med døden.
Nå slåss romere mot persere mens vi bare iakttar.
Tenn ild etter oss.
Dør jeg, Livius, skal du vite at jeg har beordret Lucillas død straks.
Kongen er død! Kongen er død!
- Jeg har tapt. La meg dø! - Jeg vil at du skal leve!
Jeg vil dø, Livius!
Hill, Livius!
Commodus, Romerrikets keiser, hyller deg og forærer deg tittelen -
- Gaius Matellus Livius Papius, erobrer av Persia.
Keiseren hilser. "Livius, min venn, min bror, -
- jeg ber deg dele tronen med meg."
Men først ... skal disse byene ødelegges.
I hver opprørsby i Cabodocea, Syria og Egypt skal 5000 korsfestes.
- 5000 fra hver by brennes levende. - Vi skal lære dem hva opprør vil si.
Avbryt korsfestingene. Grip disse mennene.
Romere! Romere!
Nå kan vi si til vårt senat, vårt rike og til hele verden:
"Her møtes vi i vennskap, blonde fra nord, mørke fra sør."
Det vi har gjort her, kan gjøres over hele verden!
Hvor er gaven fra Gaius Livius?
Livius gjorde dette mot oss. Gaius Matellus Livius.
- Du sa jeg ville dele tronen? - Slik lød hans svar ...
"Si til keiseren at det enten blir et nytt Roma eller en ny keiser."
Cleander!
Skaff meg gull.
Fra monumenter, templer, gudestatuer.
Utslett barbarene!
Menn av Roma! Ikke rør disse menneskene.
De er blitt deres brødre. La dem leve i fred. De er romere.
Ikke skad dem. Folk i nord vil svare med død og ild.
Hatet vi leve i flere hundre år. Prisen blir elver av romersk blod.
La oss leve i fred. Fred!
Nei! Nei!
Hva skjedde, gode greker?
Prøvde du fortelle dem at det var tre alternativ?
Visste du ikke om det fjerde?
- at dette er eneste måte å svare dem på.
Se på hans ansikt, og si meg hva jeg skal gjøre i hans navn.
Led hæren mot Roma og drukne byen med blod!
Han virker ikke død for meg.
Jeg kan fortsatt føle hans liv. Og høre hans ord.
Han var min fars venn.
Jeg går alene inn i Roma.
Jeg er gjort til gud.
Visste du det?
Reis med en gang, Commodus. Jeg kan fortsatt redde ditt liv.
Jeg har egentlig forstått hvorfor de sendte meg farsotten.
Det var sult. Det fantes for mange munner.
Så gudene senket antallet.
Hæren står ved byporten. Er jeg ikke tilbake innen skumringen, -
- angriper de Roma.
Jeg tilbød deg alt. Likevel setter du deg opp mot meg.
Jeg vil vise deg hvor mye gud du er.
Jeg har elsket deg, Livius.
Men nå må du dø. En vits gudene elsker mest.
En gang sa du at du aldri hørte gudene le.
Hør!
Hør nøye etter.
Ærede keiser.
Lucius Iaelius Aurelius Commodus Augustus Pius Felix.
- Store fredsstifter, uovervinnelig. - Uovervinnelig!
En romersk Herkules ... yppersteprest ...
Keiser, landsfader og nå beseirer av Persia!
Vi samles for å be om guddommelige Cæsars tillatelse til -
- at ingen heretter kaller riket for Romerriket, -
- men "Commodus' rike", -
- og at vår by ikke kalles Roma, men "Commodus' by".
Dere har min tillatelse.
Gaius Livius står blant oss.
Gaius Livius ønsker å tale.
Tal.
Ærede fedre av Roma.
Hva har dere gjort? Hva er dere blitt?
Dere er senatet for Romas folk. Rikets røst og samvittighet.
Reis dere og kvitt dere med denne mannen som har risikert rikets liv.
- Nordarmeen støtter dere. - Forræder! Forræder!
Bud fra keiseren. Armeen får ny øverstkommanderende.
Ny hærfører. Gaius Livius har ikke lenger kommandoen.
Deres nye øverstkommanderende er keiseren selv!
Gull, gull! Cæsar sender gull til Romas soldater.
Gull, gull!
3000 dinarer til hver og én! 3000 dinarer i gull! Gull!
3000 gulldinarer til hver og én.
Bare se!
Gull! Gull!
Nå, Livius ...
- krever menneskeoffer. Du og disse blir de første.
Gull! Gull!
Der har du din store romerske hær, kjøpt for en neve gull!
- Hva venter vi på? Vi tar vår andel. - Hva med Livius?
Alle de årene du ga, Victorinus. Blodet du har spilt. Falne kamerater.
- Forkaster du det? - Vår tid er kommet.
- Forræderiets tid! Overløpere! - Vi er ikke overløpere!
- Vi adlyder vår keiser! - Han kjøper dere.
Rører du gullet, er du en forræder. Forræder!
Jeg? Og du, som leder et opprør!
Polivius!
- De viser ingen nåde. Redd deg selv. - Det er ikke sant ... Fars hær!
- Hva er skjedd med den? - Det er ingenting igjen, bare døden.
- Flykt fort, Lucilla. - Polivius ...
Det hjelper ikke å gråte.
Du forstår ingenting.
I gamle dager kastet krigen av gull til legionærene.
Men din far, stor som han var ...
I det nye Roma er alt forandret.
Verulus!
Verulus, hjelp meg!
Hjelp meg å redde mannen jeg elsker. Jeg ber deg, drep min bror.
Du får penger, juveler ... Alt jeg eier.
Det betyr ingenting. Bare min kjærlighet er viktig.
Din sønn?
Min mor ...
Min mor elsket deg?
Hun elsket meg, ja. Og jeg elsket henne.
Løgn!
Det er løgn!
- Løgn! - Nei, Commodus, det er sant.
Du skulle aldri ha blitt keiser. Du er ikke født til det.
Løgn! Jeg er sønn av en keiser.
Marcus Aurelius var min far.
Ikke du!
Du er min sønn. Min sønn.
Min og min Faustinas.
Nei!
Min sønn ...
Alle Romas guder, slutt dere til oss!
Verdens lys er slukket.
Romas folk, hør meg!
Fort, løp rundt til alle naboer. Fortell dem at natten er full av tyver.
De har frarøvet oss vårt mest dyrebare.
Vår stolthet, vår ære, vår visdom og vår heder!
Romas folk! Skrik ut! Døden er i luften!
De ser ikke, de hører ikke. Bare sjakalene i mørket vet.
Bare gribbene i den svarte luften vet.
Sørg! Sørg for riket som ikke lenger fins!
Livius, Livius! Hjelp meg, Livius ...
- har vi bare hverandre igjen.
Vi har hverandre ...
Cæsars ordre. Legg henne i lenker!
Hvorfor kom du? Du kunne ha fått leve.
Jeg elsker deg, Livius. Vi er ett. Dør du, dør jeg.
Da min far Marcus Aurelius døde, -
- ga du meg en fakkel og hilste meg "ubestridelige keiser".
Jeg sverget å aldri glemme det. Jeg betaler min gjeld, Gaius Livius.
Da jeg kjempet i arenaen, ble det hvisket -
Bare du ville våge.
Kjempet vi nå, ville verden vite at det var til døden.
Drep meg, så er fangene dine.
Victorinus, hvem som enn overlever, er makten din nå.
Halvannen million dinarer.
Om du lytter veldig nøye ...
... hører du gudene le.
Brenn dem! Brenn dem!
Livius!
Wotan! Hevn!
La oss dø, Roma!
Hill, Livius! Hill, Cæsar!
Nå har vi makten, Livius. Roma er vår. Innta tronen. Vær keiser.
- Gaius Livius, folket krever deg. - Riket er ditt, Livius.
Dere ville ikke finne meg egnet. Aller først ville jeg korsfeste dere!
- To millioner dinarer for Romas trone. - To millioner?
2 500 000 dinarer.
2 750 000 dinarer.
2 900 000.
For å bli keiser over hele verden? Nei, mye mer!
En stor sivilisasjon knuses ikke utenfra -
- før den har ødelagt seg selv innenfra.