Åbn øjnene, åbn øjnene...
Åbn øjnene, åbn...
- Hvorfor fortæller du den drøm? - Jeg måtte fortælle, hvad jeg ville.
- Er der mere, du vil fortælle? - De ved allerede det hele.
Jeg fyldte 25 og elskede at spise, sove og elske, ligesom alle andre.
Og De ved godt, hvad folk gør, når de er stået op.
- Hvor skal du hen? - Ud.
- Indspil ikke noget på vækkeuret. - Hvorfor ikke?
Fordi... jeg hader det.
Per Rathje Broadcast Text København, 2001
Kom nu.
- Jeg vil knuse dig. - Vi får vel at se.
Hvorfor skal jeg altid køre i den her skrotbunke?
- Skynd dig. - Jeg misser en time for det her.
Jeg har møde kl. et. Det er derfor, jeg har jakkesæt på.
- Så må du skælde ud, som sædvanlig. - Jeg skælder ikke ud.
Bollede du hende? Du var ikke alene i går, da jeg ringede.
- Hvad kommer det dig ved? - Intet. Du gør, hvad du vil.
- Mange tak. - Lad os skifte emne.
- Bollede du hende? - For fanden da! Jeg var alene.
Er det hende, du taler så meget om? Nuria.
César møder en pige mere end en gang! Hun må være god i sengen.
Dit svin. Fortæl hemmeligheden. Opskriften på Coca-Cola.
- Hun er noget for dig. - Hold op...
- Hvad har du fået i dag? - Ingenting. Jeg får ingenting.
Og så spørger man, hvad de bedst kan lide hos mænd.
“Han skal være intelligent, ærlig og rar.“ Pølsesnak
Vær glad for, at du ikke ser ud som jeg.
Du er slet ikke grim. Du ser normal ud.
- Men jeg vil være pæn! - Du er pæn.
Jeg er okay, hvis du ikke er med.
Du er som en med anoreksi. De er så vægtfikserede at de bliver skøre.
Jeg håber, du gifter dig. så får vi andre måske en chance.
- Måske finder du pigen i dit liv. - Hun findes ikke.
Satans! Hvordan kunne jeg misse den?
- Det er Guds straf. - Jeg skal give dig.
- Hvem sagde du det til? - Til Gud.
Tror du på Gud?
- Drop nu det sludder. - Det var bare et spørgsmål.
Du er ikke nødt til at svare.
- Jeg tror ikke på Gud. - Hvordan forklarer du det så?
- Hvad? - Det der er sket med dit ansigt.
Der er ingen forklaring på det. De tror, jeg er gal.
Jeg tror på det, jeg ser og endnu har jeg ikke set dit ansigt.
Det kommer De heller ikke til.
Tror du virkelig, at du er et monster? Lad mig nu se.
- Lad mig være! - Slap af! Jeg er træt af dig!
- Lad mig være. - Hvis jeg bare måtte banke dig...
- Lad mig være! - Vær venlig at lade os alene.
Jeg påtager mig ansvaret.
- Du er fars forkælede dreng... - Min far er død!
Nu tør du ikke indrømme, hvad du har gjort.
Er det rigtigt?
- Hvad? - At du er forkælet.
Min far ejede en restaurantkæde. Det er ikke min skyld.
Hvornår døde dine forældre?
For 15 år siden. I en ulykke.
- Og nu har du en masse penge? - Det siger man.
Så forstår jeg ikke, hvorfor du ikke vil have en advokat.
De kan skaffe en god advokat, siger de, men de vil have jeg får livstid.
- Hvem er ”de”? - Mine kompagnoner. De udnytter mig.
- Nu har de alt og mig låst inde. - Det var ikke dem, det var mig.
Det spiller ingen rolle.
Lad os nu se, Cesar... Ved du, hvorfor du er her?
- Fordi jeg går med maske? - Nej.
Du er her, fordi du har slået en ihjel. Kan du ikke huske det?
Ikke? Vi må udtrykke os klart, hvis vi skal forstå hinanden.
- Vi skal ikke forstå hinanden! - Skal vi bare sidde låst inde her?
- Snakker vi ikke sammen nu? - Efter to måneder.
- Så længe har jeg været her. - Læs journalerne.
Jeg vil høre det fra dig. Og du kan vel sætte dig på en stol?
Jeg vil sidde på gulvet. Det er det eneste, der føles virkeligt.
- Hvordan føles resten da? - Resten er løgn.
Alt det her føles som en løgn. også De. De har ikke engang jakke på.
Burde jeg have det?
Jeg tog den af. Jeg troede, du bedre ville kunne lide mig sådan.
Så troede De forkert. Jeg kan slet ikke lide Dem.
Det ved jeg.
Nu, da vi er venner, kan du fortælle, hvad der skete den nat.
Jo før du fortæller det, desto før slipper du for mig.
- Tillykke og alt det der. - Tak, tak...
- Hvor har du fundet hende? - Biblioteket. Hun snuppede en bog.
- Det var min bog. - Dette er Sofia, og dette er César.
- Tillykke med fødselsdagen. - Her har du en gave.
- Vi har købt den sammen. - Så må jeg takke jer begge.
- Åbn nu gaven. - Jeg åbner den i morgen.
- Skal vi have noget? - Jeg kommer senere.
Hej -
- Hvad laver du her? - Tillykke, skat.
- Jeg har vist ikke inviteret dig. - En detalje, du overså.
Jeg har en gave til dig. Skal du ikke åbne den?
- Nej, jeg ved allerede, hvad det er. - Sådan lød det ikke i går.
Det gør mig sur, at du kom her uden at sige det.
- Skal jeg sige undskyld? - Nej.
Du er nødt til at gå.
Jeg forstår...
Du vil ikke ses to gange med den samme pige.
- Helt rigtigt. - Du har nok allerede mødt en.
Hvem? Den lille mørke? Hende, du lige talte med?
Ja, hun er ikke så tosset.
Jeg er ligeglad. Jeg skal ikke ses med dig.
Hold om mig.
Kom nu.
Et lille kys...
Kom nu...
César...
Ses vi på fredag? Du glemmer vist, hvordan en weekend uden mig er.
Jeg er nødt til at gå ned.
Skynd dig. Du får brug for god tid. Hun er den type.
- Hvilken type? - Den der ikke kan finde gylpen.
- Hej. - Hej.
- Hvad vil du have? - Jeg vil åbne den her.
Lad mig åbne den.
- Er du tjener? - Jeg er i hotelbranchen.
- Hvad er der galt med dig? - Kan du mærke, jeg lægger an på dig?
- Lidt. - Jeg har et problem.
En pige forfølger mig. Nogen må hjælpe mig med at ryste hende af.
- Og jeg er den heldige? - Der er hun. Kig ikke.
Kig den anden retning.
- Og sådan var det. Ja, ja... - Ja.
- Og her er vi nu. - Her er vi.
Lad som om, at vi står og snakker og noget meget interessant.
Du sætter dig ned, siger ”ja” og så videre.
- Sikken interessant konversation. - Meget. Hun kommer denne vej.
- Hvad laver du? - Gå ligeud.
- Jeg kan ikke se hende længere. - Her er det.
- Værsgo. - Nej.
Men jeg går ind her.
Han er her.
Endelig er vi i sikkerhed.
- Men her er ikke noget at drikke. - Du vil bare score mig.
- Først vil jeg redde mit liv. - Kan du ikke bare slå op?
- Det virker ikke med hende her. - Hun er sikkert ked af det.
Det er klart.
- Studerer du teater, som Pelayo? - Lige i øjeblikket.
- Scenografi? - Fortolkning.
- Vil du være skuespiller? - Det er jeg. Er det mærkeligt?
- Ja. Skammer du dig ikke? - Om jeg skammer mig?
- Hvorfor skulle jeg skamme mig? - De viser følelser, de ikke har.
Eller finder på dem. Lige nu tænker du måske: “Sikke en kedelig fyr.”
”Hvordan slipper jeg af med ham? I hotelbranchen! Sikken nørd.”
Men da du er skuespiller, kan man ikke se det på dig.
- Pelayo... - Der fik jeg jer.
Kom ind.
- Hvordan går det? - Jeg er lidt snaldret.
- Fuld. - Hvad laver I herinde?
Sofia hjalp mig med at slippe af med en psykopat.
- Hun virkede farlig. - Javist.
- Hvad laver du så? - Drikker. Mig jager ingen kvinder.
- Vi har ikke noget at drikke. - Vil I have noget?
- Jeg henter noget mere. - Hør engang...
Jeg henter til os alle tre.
- Jeg må nok hellere gå nu. - Det kan du da ikke mene.
- Jeg har det lidt dårligt. - Men festen er jo lige begyndt.
- For dig, ja. - Gå ikke. Du er jo æresgæsten.
- Du er et røvhul. - Hvorfor?
Er her ikke andre piger? Jeg går på toilettet, og du...
Hvad?
- Nej, jeg gør mig bare til grin... - Nej. Sig nu, hvad det er.
- Hvorfor skal du bage på Sofia? - Det er der ingen, der gør.
Nej, og jeg er blind, ikke?
Lidt snaldret er du da.
Lad mig sige dig noget: Jeg holder meget af Sofia.
Måske er hun kvinden i mit liv.
Men kom hun mellem os, ville jeg bede hende ryge og rejse.
Det Samme hel'.
Selvfølgelig.
Hvor skal du hen, Pelayo?
- Jeg tager hjem nu. - Vent på mig. Jeg går med dig.
Nej, det behøver du ikke.
Sig ikke, at du også vil gå.
- Jeg skal tidligt op i morgen. - Jeg kan køre dig hjem.
Bliv du bare. Du er i gode hænder.
- Hvad er der med ham? - Han er fuld.
- Blev han vred, fordi vi snakkede? - Nej.
- Hun ser ikke så glad ud. - Skulle du ikke tidligt op i morgen?
Jeg hjælper dig virkelig.
- Det kan betyde noget. - Ja, at du er fræk.
Bare et lille øjeblik. Til Nuria indrømmer, hun er besejret.
Det her er min lejlighed.
Sig ikke noget grimt om den.
Den er ikke så speciel, men lejen er lav.
- Kan du lide klovne? - Det er ikke klovne. Det er mimere.
- Pancho? Jeg har en kat. - Jeg hader katte.
- De er falske. Ligesom skuespillere. - Sagde hotelindehaveren.
Hvordan betaler du så det her? Hjælper dine forældre?
- Arbejder du ekstra? - Hvor snakker han dumt.
- Jeg er våbenhandler. - Sådan bor de altså.
Nu ved du det.
Hvordan kan jeg fortælle det? Jeg forstår det jo ikke selv.
Hun lavede kaffe, og jeg kiggede rundt I lejligheden.
Pludselig følte jeg mig dum.
Jeg kan godt lide den.
- Hvad følte du? - At jeg var forelsket i hende.
Hvad sagde du?
- Jeg kan godt lide din lejlighed. - Og jeg din.
- Skal vi bytte? - Det vil du vist ikke.
Jeg tænkte på indretningen. Din lejlighed føles mere personlig.
Og varmere.
Føles min lejlighed kold?
Synes du, jeg er kold? Du sagde jo, at min lejlighed føltes kold.
Jeg har ikke tænkt mig at opremse dine gode egenskaber.
Du tror, du er smart? Du tager fejl. Du behøver ikke remse dem op.
Nej, du kan dem. Men du ville gerne vide, om jeg har indset det samme.
Jeg vil ikke skændes om sådan noget pjat.
Nej, du havde alligevel tabt. Men jeg vil heller ikke skændes.
Jeg vil foreslå det modsatte: At vi taler om hinandens dårlige sider.
God idé.
- Gør du mig retfærdighed? - Min tegning er en tro kopi af dig.
Sådan. Nu er den færdig.
For satan... Er det sådan, du ser mig?
- Er jeg for slem? - Signér den.
Lad mig nu se din.
Hvor er den flot.
Det er ikke en karikatur. Jeg vidste ikke, du var så dygtig.
- Jeg sælger den. - Hvor meget skal du have?
Eftersom det er dig, vil jeg nøjes med et kys.
Dit smil er uimodståeligt.
Det var ikke godt, at vi mødtes i aften.
- Hvorfor? - Pelayo. Han er din bedste ven.
Han behøver ikke vide noget. Desuden havde han gjort det samme.
- Du værdsætter virkelig venskabet? - Ja, derfor siger jeg ikke noget.
En del personer nøjes med at leve et normalt, langt liv.
Det ”normale” er dog forskelligt i forskellige tider.
- Hvad ser du på? - Jeg ser bare fjernsyn.
I dag mener man, at den normale livslængde er meget længere.
- Hvad snakker han om? - Det er en genudsendelse.
- Det er et program om kryogenetik. - Kryo...?
Det er når man fryser mennesker ned. Som de gjorde med Walt Disney.
- Det lyder koldt. - Hallo!
- Der kan komme et jordskred. - Nej, da. Jorden er helt fast.
- Skal du gå? - Jeg må hjem. Her er mit nummer.
Jeg ringer til dig i morgen.
Hvorfor det?
Godt, så lader jeg være.
- César... - Hvad er der?
Kom her. Jeg vil fortælle en hemmelighed.
Kom.
Hej, skat.
- Har du fulgt efter mig? - Selvfølgelig... ikke.
Jeg vidste, vi ville ses alligevel. Hvordan går det med den lille mørke?
- Hvorfor? - Du har ikke været i seng med hende.
Men det generer dig ikke. Du har masser af tid.
- I skal sikkert ses i overmorgen. - Du er virkelig dygtig.
Fyren, jeg mødte, kunne ikke få den op at stå, så jeg er stadig sulten.
Indtil mødet med miss. Universe burde du få moret dig lidt.
- Nej, jeg vil hjem og sove. - Du fylder år og skal have en gave.
- Nej, jeg tager hjem nu. - Hvad er der, Cesar. Er du bange?
- Vil du have noget? - Nej, tak.
- Broder Retskaffen. - Jeg behøver ikke sådan noget.
Det har jeg bemærket.
Du burde ikke tage dem, når du kører.
Tag dig dog sammen.
- Hvad er lykke for dig? - Hvad?
For mig er lykke at være sammen med dig. Er det ikke det for dig?
Det ved jeg ikke, Nuria. Jeg er ikke oplagt til dybe diskussioner nu.
Sandheden er vel, at du tænker på noget andet?
Det kan godt være.
Der er bare en ting, der irriterer mig: Du ved ingenting om mig.
Du ved kun, at jeg hedder Nuria og knepper godt.
Du kender ikke min adresse eller mit telefonnummer.
Man skal jo begynde et sted. Nu får jeg jo at vide, hvor du bor.
Der er ikke langt igen.
Sig mig en ting: Tror du på Gud?
- Hej. - Hej.
- Hvordan går det? - Gik det godt med at komme hjem?
- Jeg havde en frygtelig drøm. - Du drømte, at vi aldrig sås igen?
Da jeg kom ud af dit hus, dukkede hende pigen op.
- Hende Nuria? - Hun ville give mig et lift hjem.
Jeg hoppede ind. Hun kører hurtigere og hurtigere og slår os så ihjel.
Og det værste af det hele er, at mit ansigt bliver helt vansiret.
Jeg lignede spøgelset i operaen. Og det var helt umuligt at vågne.
Jeg lignede et monster.
- Du er alligevel et monster. - Jaså?
Jeg er også et monster. Se...
Hvordan så der ud derhjemme? Var der nogen tilbage?
- Hvor skulle der være nogen tilbage? - Hjemme hos dig.
Du holdt jo fest. Kan du ikke huske det?
- Jeg hader at drømme. - Det der var en smuk drøm.
- Parken, pigen der kan lide dig... - Netop derfor.
Så vågner man og vil bare dø.
I begyndelsen orkede jeg ikke at bekymre mig om noget som helst.
- Jeg havde ligget tre uger i koma. - Du kunne være død. Ligesom Nuria.
Det havde været bedre. Har De set hendes krop? Det har jeg ikke.
- Tror du ikke, hun er død? - Jeg er ligesom De.
Jeg tror kun på det, jeg ser.
- Vis mig dit ansigt, César. - Begynder De nu igen?
Du kom ud for en ulykke og blev vansiret, men nu ser du godt ud.
- Lægerne opererede dig. - De var værdiløse.
Ved ulykken mistede du ikke kun din hud. Slaget var så hårdt -
- at du fik en stor kraniefraktur. Vi har syet med metaltråde.
Senere har vi lagt de muskler ind, der kunne sættes ind igen.
Det lyder fint, men jeg ved det. Jeg har hørt det 150 gange.
Men hvornår opererer I mig? Jeg har ventet i to måneder.
- Vi har opereret... - Kalder I det operation?
Jeg ville nærmere kalde det... Jeg ved ikke, hvad jeg ville kalde det.
Symmetrien er måske ikke perfekt.
Men du skal vide, at det har været, undskyld udtrykket, et hestearbejde.
- Det er svært med så mange ar. - Det skal kunne lade sig gøre!
Hvordan?
Det er Dem, der er lægerne.
- De må vel kunne transplantere. - Flere indgreb kan forværre sagen.
Det kræver millimeterpræcision. Den teknologi findes ikke i dag.
Jeg er ikke dum i hovedet. Nu om dage kan folk få nye bryster.
Man kan få nyt hår og nyt ansigt, selv ny hudfarve.
Skulle De, på tærsklen til år 2000, ikke kunne ordne det her... lort?
- Det er ikke så enkelt, César... - Ikke César! Jeg er ikke noget barn!
Jeg er ikke hvem som helst. Og dette er ikke offentlig sygepleje.
Jeg betaler, hvad det måtte koste.
Man påstår, at De er den dygtigste specialist.
Så find på noget. Eksperimentér med mig.
Der er patienter, der mister alt. De kan ikke engang tale.
- De kan da se Dem selv i øjnene. - Og til hvilken nytte?
Jeg ønsker kun at dø, hver gang jeg ser mig i spejlet.
De må bare lære at acceptere Dem selv.
Fortæl det til dem, der kigger på mig i smug på gaden.
Fortæl, at det ikke er det ydre, der tæller, men det indre.
Jeg vil vise Dem noget.
- Hvad er det? - Det er en ansigtsprotese.
Den bruger vi, når folk nægter at acceptere resultatet.
Det er jo latterligt.
Det er ikke nogen perfekt løsning, men det er det eneste, vi kan gøre.
Jeg vil have et ansigt!
- Ikke en maske. - Her udfører vi ikke mirakler.
Det sagde han, det dumme svin.
Men til sidst skete der sådan et.
- Et hvad? - Et mirakel.
- Det lader det til. - Gjorde der eller gjorde der ikke?
- Gjorde de det eller ej? - Jeg er træt. Kan De ikke gå nu?
Skal jeg tage noget med næste gang?
- Nej. - Vi ses på tirsdag.
Blok og blyant. Sig ikke noget. Jeg vil ikke skylde dem noget.
Meget har forandret sig. Jeg kan genkende dig.
- Hvordan går det? - Hvordan det går?
Nu spiller du teater. Men jeg ved ikke, hvad du spiller.
Din mund smiler, men dine øjne afslører dig. Du er vældig god.
- Som skuespiller, mener jeg. - Jeg spurgte, hvordan det gik.
Jeg lever. Hvordan tror du, det går? Jeg er træt.
- Jeg troede, du ville ringe. - Jeg har haft travlt.
Hold dog op!
Jeg var bange for, du skulle synes, det var pinligt.
Nej, du var bange for, at det skulle være pinligt for dig.
Du var bange for, at du ikke ville turde se mig i ansigtet.
Det passer ikke.
- Jeg har drømt om det her. - Hvad?
Øjeblikket hvor vi skulle ses igen. Vi stod præcis som vi gør nu.
Vi stod i en park, men en ting var anderledes.
Hvad?
I drømmen regner det ikke.
- Jeg er nødt til at gå. - Hvad skal du lave i morgen?
- Jeg skal læse lektier. - Vi kan mødes senere.
- Det ved jeg ikke. Jeg har travlt. - Godt. Vi ses.
César...
- Hvis du vil, kan vi godt mødes. - Ja, hvis du vil.
Personen føres ned i en kapsel, hvor han bliver, til han genoplives.
Jeg ville nok tænke mig godt om. Hvordan bør vi forholde os?
Dette er en udvikling, som vi aldrig har kunnet forestille os.
Menneskeheden står over for en ny udfordring.
Jeg forstår godt, folk værger sig. Nu kan vi gøre det rent praktisk.
Vi har teknologien.
Vi er højtstående nok til at forstå, hvad dette trin indebærer -
- for menneskets fremtid. Vi kan slippe af med tabuer -
- som vi har arvet fra gamle religioner.
Tak fordi De var med i vores udsendelse. Og tak til Dem...
- Hej. - Hvad er det der?
De synes, jeg skal have den pga. infektionsrisikoen.
Jeg forstår.
- Hvordan går det ellers? - Jeg møder læger hele dagen.
- Du burde gå ud noget oftere. - Hvad drikker I?
Rom og Cola. Jeg bestiller en til dig.
Jeg skal lige på toilettet.
- Tag den der af. - Hvorfor?
- Du kan ikke gemme dit ansigt. - Den skal jo modvirke infektioner.
- Sikkert. - Skammer du dig over mig, kan du gå.
Det er Sofia der har bedt mig komme. Hun ville ikke være alene med dig.
- Det her er hårdt for hende. - Det er også hårdt for mig.
Du kan ikke terrorisere en pige, som du kun har mødt en gang med det.
Har hun fortalt dig det?
- For fanden da... - César!
- En whisky med Cola. - Hvilken slags?
Hvad sagde du?
Hvilken slags whisky?
Hvorfor tør du ikke se på mig, din dumme skid?
Brillantines.
- Jeg tager den samme som før. - Jeg giver denne omgang.
- Hvorfor det? - Fordi jeg gerne vil.
Tag en anden maske på.
- Hej. - Hej.
- Hvor har du været? - Jeg gik en tur.
Pelayo leder efter dig.
- Og jeg ledte efter dig. - Hvorfor?
Fordi... Slet ikke af nogen grund.
Jo: Jeg ville byde på noget at drikke.
Vil du have noget?
Kan du mærke, at jeg lægger an på dig? Jeg har nemlig et problem.
Der er en pige, som forfølger mig, og jeg må slippe af med hende.
Satans, satans! Hun kommer denne vej.
Kig ikke, kig ikke...
Lad, som om jeg ikke var her... Nej, lad, som om jeg er her.
Du skal bare snakke videre. Sikken interessant konversation.
Så var vi her... Vi snakker om dit og dat...
Gider du holde op nu?
Må man spørge, hvor du har været?
Jeg gik en tur.
Jeg går nu. Jeg er træt. I kan godt blive, hvis I vil.
- Jeg vil forlade jer her. - Jeg kan godt følge dig hjem.
- Nej, jeg bor jo tæt på. - Jeg har jo motorcyklen her.
- Hvorfor ikke? - Hører du ikke, at hun vil gå selv?
- Ti stille. Du er fuld. - Ja, men jeg er ikke dum.
For resten er jeg ikke fuld.
- Som du vil. - Det er dig, der er fuld.
- Vi kan mødes en anden dag. - Ja, vi kan gå i biografen.
Farvel.
Nej, lad være med at kysse mig. Du kan blive alkoholforgiftet.
Godt. Vi ses.
Sikkert.
Vi 585.
Det er slet ikke koldt.
N å.
- Jeg tror, jeg forlader dig nu. - Hvor skal du hen?
- Min motorcykel står derovre. - Jeg kan godt gå med.
Det behøves ikke. Vi ses jo i morgen.
Vent lige, Pelayo...
- Hvad er der? - Altså...
- Jeg ved ikke... - Du har drukket for meget.
- Vi snakker sammen i morgen. - Jeg kommer til at hade mig selv.
Sov nu. Det har du brug for.
Pelayo...
Du er min bedste ven.
Dumme svin...
Åbn øjnene.
César...
Det er mig.
Sofia ...
- Hvad laver du her? - Tilgiv mig.
Hvorfor?
Jeg elsker dig.
Kom.
- Hvad er der? - Ikke noget.
Jeg kan bare ikke tro, at det er sandt.
- Hvor er Pelayo? - Ingen anelse. Fulgtes han med dig?
Ja, det gjorde han.
Kom.
- Du godeste! Sikken følelse. - Hvilken?
Har du nogensinde følt, at du har oplevet helt det samme før?
- Hvad kan det bero på? - Det er en fejl i hjernen.
Jeg har været her før.
Det plejer at gå over på nogle sekunder.
Jeg vil ikke have, det skal gå over.
Du har udnyttet tiden godt.
Tid er det eneste, jeg har masser af her.
Hun er smuk. Er det Sofia?
- Hvor længe skal jeg blive her? - Det er svært at sige.
Jeg har aldrig set et så frygteligt sted.
Det er en såkaldt ”retspsykiatris anstalt”.
- Jeg burde ikke være her. - Du er anklaget for mord.
Jeg ved ikke, hvad De taler om.
Siger navnet “Eli” dig noget?
- Eli? - Kender du en pige, der hedder det?
Nej. Hvorfor spørger De?
- Du gentog navnet i går nat. - Det var vel en drøm.
- Hvad drømte du? - Det kan jeg ikke huske.
- Det kan være vigtigt. - Hvorfor skulle det være det?
Jeg vil bruge som forklaring, at du ikke vidste, hvad du gjorde.
Der er ingen forklaring, har jeg jo sagt.
Hvad drømte du, César?
Det ved jeg ikke.
Jeg kan kun huske brudstykker.
Jeg befinder mig på en slags kontor.
En sekretær viser mig ind til et rum.
På kontoret er der et billede af en solnedgang og en mand.
Bagefter ved jeg ikke... Han viser mig en masse papirer.
- Hvad var det for papirer? - Ved jeg ikke. Jeg underskrev dem.
Befandt du dig i dit firma?
- Nej, jeg genkendte ikke stedet. - Det var altså et helt ukendt sted?
Ja, det er vel ikke så usædvanligt?
Var det de papirer, som du underskrev hos din læge?
Det, der skete der, var helt uvirkeligt.
En dag ringede de og bad mig komme til hospitalet.
Da jeg kom derhen, sad hele lægeholdet og ventede.
I flere måneder havde de set helt magtesløse ud.
Nu var de lutter smil.
Idioten, som sagde, det var slut, talte nu om en operation.
Man havde fundet en ny metode. Den var revolutionerende.
På to uger kunne jeg komme til at se ud, som jeg har gjort før.
- Troede du på dem? - Ikke til at starte med.
Jeg troede, de ville pumpe mig for flere penge.
Men så viste de mig udstyret.
Det var som en science fiction-film.
Jeg så kun ledninger, knapper og monitorer.
Jeg forstod ikke, hvad de ville gøre men jeg havde intet at tabe.
De var vant til fedtsugninger og hårtransplantationer.
Min operation var mere avanceret. På en måned forandredes mit liv totalt.
Det ene øjeblik ligger jeg på gaden og vil bare dø.
I det næste begynder mine ønsker at gå i opfyldelse. Ligesom på film.
Sofia elsker mig, og lægerne kan pludselig hjælpe mig.
- Selvfølgelig bliver jeg mistænksom. - Hvem bliver du mistænksom på?
- Hvad er det, du mistænker? - Det ved jeg ikke.
Der sker så meget i livet. Lykken kommer, når man mindst aner det.
Jeg kender en, der altid havde været alene og så fik kone og børn.
Det var en sær definition af ordet ”lykke”.
Alle har deres egen definition. Hvad er lykke for dig?
- Spørg ikke så dumt. - Af og til er du vel lykkelig?
Mit liv er noget lort nu. Jeg kan kun spise, skide, sove og mindes.
Det er godt, at du mindes.
- Hvordan går det? - Med hvad?
Hold nu op. Du sagde, at de ville tage pladerne af i dag.
- Det har de gjort. - Og?
- Ørerne sidder, hvor de skal. - Lad være med at skræmme mig, César.
- Tag pladerne væk. - Kan du ikke gøre det?
Hvordan har de gjort det?
Vent...
Jeg vil bare sige, at jeg elsker dig.
Du har for travlt.
- Vi lærte hinanden at kende i går. - I går?
Jeg havde jo fødselsdag i går. Kan du ikke huske det?
Jeg mødte en vidunderlig pige. Hun hedder Sofia.
Jeg havde det godt, da jeg vågnede. Jeg er sammen med hende igen.
Hvad er der?
Vil du have mig til at bevæge mig, må du lægge en mønt i.
Vi sætter ikke pris på de gode ting, før de er forbi.
Måske er de netop gode, fordi vi ikke tænker over dem.
- Måske. - Hvordan gik det for Pelayo?
- Tag det nu. - Slap af, mand.
- Sådan, ja. - Vil I have mere at drikke?
Nej, tak.
- Hvordan går det, Pelayo? - Godt.
Sikker?
Så synd for mig er det ikke.
Jeg er vant til, at du vinder. Og så speciel er Sofia faktisk ikke.
- Du sagde hun var kvinden i dit liv. - Gjorde jeg?
Jeg må have været fuld. Og vi er jo venner.
Dit dumme svin.
Hvad har du i ansigtet?
Stingene er ved at gå op.
Du er skør.
Nej! Nej!
Hvad er der?
Jeg hader at drømme.
Det kilder.
Hvad er der?
- Hvad laver du? - Hvor er Sofia?
Hvad har du gjort med Sofia?
Jeg er Sofia.
- Du er blevet gal. - Hvor er hun?
Om lidt ringer jeg til politiet. så får du store problemer.
Så du overlevede ulykken?
- Hvilken ulykke? - Hvad var det for et lig, de fandt?
Det var ingen ulykke, men et mordforsøg. Jeg blev vansiret.
- Hvorfor? Hvad er der sket? - Ikke noget.
Du er den samme galning som før.
Det var mig, du lige elskede med. Jeg er Sofia.
Sig ikke en gang til, at du er Sofia! Gentag ikke det navn!
Du vil ikke sige, hvor hun er, vel? Du vil aldrig fortælle det.
César...
Jeg elsker dig.
- Goddag. - Goddag.
Jeg overtager.
Så skal vi se, om jeg kan få hoved og hale på det her.
- Hvor var De i går aftes? - Derhjemme, har jeg jo sagt.
- Derhjemme? Sammen med hvem? - Med en pige.
- Pigen jeg lige forhørte? - Nej, en anden. Sofia.
- Pigen, jeg talte med, hedder Sofia. - Hun lyver.
- Hvem er det så? - Det er Nuria.
Og til efternavn?
Det ved jeg ikke. Hun har ikke sagt, hvad hun hedder til efternavn.
De var altså derhjemme med en pige, der hedder Sofia?
- Og pludselig... -...er hun væk.
- Hvor er hun så nu? - Spørg Nuria. Hun spiller Sofia.
- Har De hendes efternavn? - Tror De på hende eller på mig?
Vi har checket hende, og alt er i orden. Vi har ladet hende gå igen.
- Hvad mener De? - Hun hedder Sofia.
Sofia Cueto. Hun bor på Calle Quirós 2...
Nej!
Det der er en anden. Jeg kender den rigtige Sofia.
Og jeg beder Dem fortælle, hvor hun er.
Juridisk set eksisterer den pige, De taler om, kun i Deres fantasi.
Det her kan ikke være sandt.
- Hun er vist blevet mishandlet. - Hun begik indbrud!
Af en eller anden grund har hun ikke villet anmelde det.
Det var satans. Nu er det hende, der er offeret!
Tager De stoffer? De har været behandlet for psykiske problemer.
Jeg blev vansiret efter en ulykke.
De ser jo helt normal ud.
Det kan være lige meget. Jeg vil ikke tale mere med Dem.
Jeg foreslår, at De går til en psykolog.
Hvad fanden er der med dig?
Drop hende, hvis du vil, men fortæl ikke en røverhistorie af den grund!
- Rør aldrig Sofia igen! - Det er Nuria.
- Nuria er død! - Nu tager De det roligt!
- Tal aldrig mere til mig. - Jeg lover dig, at Nuria er i live!
Det er Sofía selv, der har fortalt det.
I har kun talt i telefon sammen.
Nuria har overtaget Sofias liv. Selv hendes lejlighed!
Hun sagde det ikke i telefonen. Jeg gav hende lige et lift hjem.
Hun så sådan her ud.
Godt billede. Vil du nu sige, at det heller ikke er Sofia?
Prøver I at lave sjov med mig?
Du er sindssyg.
Skulle jeg være sindssyg? Påstår du det?
- Det er jer, der er gale! - Slip mig!
Du gode Gud! Hvad sker der?
Det er en sammensværgelse!
Lyt lige til dig selv. Efter ulykken har du ikke været dig selv.
Din lede...
Påstår du, at dette er den pige, som du løb efter den aften?
- Er dette kvinden i dit liv? - Ja!
Du stjal hende fra mig.
Du har brug for en psykolog!
Har du problemer?
- Jeg orker ikke alt det pis. - Der er en forklaring på alt dette.
César...
- Hvem er De? - Du har nok set mig i fjernsynet.
Hvad vil De?
Først og fremmest er det meget vigtigt, at du tager det roligt.
- Skal jeg tage det roligt? - Du må have kontrol over dit liv.
- Kontrol? Jeg har det fint. - Jeg har ikke sagt noget andet.
Alle siger det.
- De siger, at jeg er gal. - Selvfølgelig er du ikke det.
Hvad siger du, hvis jeg siger til dig, at du drømmer lige nu?
- Nej, nej... - Hvorfor ikke?
- Jeg ved, at det her er virkeligt. - Hvordan ved du det?
Først når man vågner, ved man, at man har drømt.
- Mine drømme er enkle. - Der findes ingen enkle drømme.
Se de her mennesker. De ser ud til at snakke om deres eget.
De har intet med dig at gøre, men de kan være der, fordi du ønsker det.
Du kan få dem til at adlyde dig eller knuse dig.
Jeg vil have, de tier stille. Også De.
Der kan du se.
Hvad sker der her?
- Vil nogen fortælle mig sandheden? - Sandheden?
Måske kan du ikke klare sandheden.
Måske prøver de at gøre mig gal.
- Alle er med i komplottet. - Hvem var manden på restauranten?
- Det ved jeg ikke. - Du sagde, du havde set ham i tv.
Det var en, der talte om at fryse de døde ned.
Kryogenetik eller hvad det nu hed. De, de gjorde med Disney.
- Jeg kan hjælpe dig med at huske. - Er det en trussel?
Læg dig ned.
- Hvad er det? - En sprøjte.
- Rolig... - Det gør ondt i armen.
Det er bare et beroligende middel.
- Det her er noget pjat. - Du burde stole på psykologerne.
Uden dem ville du måske ikke være der, hvor du er i dag.
Den finger gør mig nervøs...
- Du behøver ikke være bange. - Det er jeg heller ikke.
Snak ikke, koncentrer dig.
- Jeg besvimer. - Farvel, César.
Godt. Fortæl mig nu om den drøm.
Jeg drømmer...
Drømmen, hvor du er på kontoret. Fortæl mig, hvem Eli er.
En sekretær. Hun beder mig komme ind.
- Hun siger, at han venter mig. - Hvem?
Franskmanden, der var med i tv.
Kontrakten...
- Eli... - Hvem er Eli?
De vil ikke fortryde det. Skriv under her. Eli sørger for det hele.
Hvad var det, du skrev under på?
Hvad er der? Hvad er der, César?
- Hvorfor græder du? - Jeg skal dø.
Du skal ikke dø.
- Der var så mange piller... - Tog du piller?
- Jeg ved ikke, hvor mange... - Tog du dem for at få det bedre?
- Jeg vil ikke... - Vågn op, n& jeg har talt til tre.
Jeg troede, du havde fortalt mig sandheden.
- Hvad mener De med det? - Du sagde, du ikke tog piller.
- Nu spørger jeg dig: Tog du stoffer? - Al denne snak om stoffer...
Nu skal du sige sandheden! Hvilke stoffer tog du?
- Jeg tog ingen stoffer. - Pillerne kan have påvirket dig.
Jeg tog ingen stoffer! Det var bare en drøm.
Kan De ikke skelne virkelighed fra drøm? Det kan jeg nemlig.
Kan du? Hvor morsomt.
Døde genopstår, levende forsvinder, du forvandles til et monster.
Sig mig engang: Kan du overhovedet huske, hvad du gjorde ved Sofia?
- Det var ikke Sofia. - Pyt med det. Hvad gjorde du?
Kan du huske det?
Du gode Gud!
Hvorfor sneg du dig ind sådan? Jeg troede, du var en tyv.
- Hvem er du? - Jeg er Sofia.
Sofía?
Du er ikke Sofia.
Det her går over, César.
Vi skal nok finde sammen igen.
Du vil glemme Nuria.
- Jeg er tørstig. - Jeg henter noget vand.
Sofia ...
Ja, César. Jeg er Sofia.
Jeg vil se dig. Jeg vil se dig...!
Jeg vil se dig!
Nu og da drømmer man, at man er med en person, f.eks. ens far -
- og så forvandles han til ens mor og bagefter til hvem som helst.
Alligevel føles det, som om det er den samme person.
Man tror, man er derhjemme, og så er man pludselig på en skole -
- eller på et hospital eller i et fængsel.
Sådan er det med drømme. Af og til opfører sindet sig som i en drøm.
- Ved du, hvad indbildning er? - Det her er ikke indbildning.
Hvad er det så? Fortæl mig det. For jeg ved ikke, hvad det er.
Jeg ved ikke, hvorfor du dræbte din kæreste, eller hvem Eli er.
Jeg ved ikke, hvem manden fra tv er.
Så er vi to, der ikke ved det.
Kommer De her også efter dommen?
Jeg troede ikke, du kunne lide mig.
- Hvad vil De sige? - Hvorfor spørger du om det?
Den første udtalelse skal falde i næste uge.
Momentan sindssyge. Det gør nok mindst skade.
Ikke fordi det betyder noget. De køber den nok ikke.
- Jeg tror ikke engang selv på det. - Hvad tror De så?
Jeg tror, du er meget syg, og at du burde blive her et stykke tid.
Bare rolig. Jeg får 20 års fængsel.
Jeg holder faktisk meget af dig. Jeg holder meget af dig.
Jeg er interesseret i dit tilfælde og er ked af det, der er sket dig.
Det kan være nogen, der narrer dig, men jeg skal jo passe mit job.
- Jeg er kun psykiater. - De ligner ikke en psykiater.
- De ligner min far. - Din far er jo død.
Ja, netop.
Apropos... Hvordan gik det for ham, der fik kone og børn?
Jeg har ikke set ham siden da. Få dig nu en advokat. Farvel.
Det har skiftet gennem tiderne.
I romertiden var det normale, at man levede I cirka 25 år.
Nej!
Hvem har fjernbetjeningen?
Giv mig den!
Det, vi vil, er at give folk det, de har villet have tusindvis af år.
- Hvad er der? - De har internet på en computer her.
Men jeg må ikke låne den, hvis De ikke kommer med.
- Kom. - Vent.
Eli er ikke noget menneske. Det er et firma.
”El” og ”E”. Det er ”L” og ”E“ på engelsk.
- Hvad laver du nu? - Man kan søge efter det på internet.
- Satans. - Man skal lave mellemrum.
Vent. “Life Extension.“
Det føles, som om jeg har oplevet det her før.
- Det er noget, der sker i hjernen. - Nej, ikke denne gang.
- Hvad er dette? - Er det fotoet, du så i drømmen?
Hvis jeg drømte om det, må jeg have set det før.
Cryonics. Et firma, der foretager nedfrysning.
Jeg forstår ikke, hvad dette har med dig at gøre.
- De har et kontor her i Madrid. - Jeg tager derhen og checker dem.
Nej, jeg må med.
- Du må ikke forlade fængslet. - Så skaf en tilladelse.
- Det bliver svært. - Det skal nok gå.
Du ved noget, du ikke vil sige.
Jeg ved ingenting. Jeg har kun en vag fornemmelse.
Jeg må derhen. På en eller anden måde.
Nu er vi ikke på anstalten længere.
Gør du noget dumt, skyder jeg dig.
- Her har jeg været før. - Kom med mig.
De får 20 minutter.
Det er ligesom i min drøm.
Goddag. Hvad kan jeg hjælpe med?
Vi ville gerne tale med hr. Duvernois.
Det el' min SØD.
Han er meget genert.
Duvernois er her ikke lige nu. Ved De noget om dette med nedfrysning?
Her har De lidt brochurer, som De kan læse, mens De venter.
- Min kollega kommer om lidt. - Tak.
”Lev grænseløst. Fremtiden tilhører de forudseende.“ Er dette en sekt?
Det handler om nedfrysning af mennesker.
”Mennesker bliver holdt nedfrosne, til man kan lade dem genopstå.”
Man kan få evigt liv.
- Man lo også ad Jules Verne. - Det her er helt umuligt, César.
Hvordan ved De det? De lover bare det, som kirken altid har lovet:
Udødelighed. Men i stedet for præster er de kvaksalvere.
Du er ikke nedfrosset, du er i live!
Her er kontrakten, hvis De vil se på den.
Det er enkelt. De kan dø i dag eller om 20 år. Det er os lige meget.
Når De er død, transporteres Deres krop til vores lager i Arizona.
Kroppen holdes frossen ved minus 78 grader. Det koster 240.000 dollar.
30.000 går til nedfrysningen. Resten investeres i en fond.
Renten dækker omkostninger for vedligeholdelse og genoplivning.
- Hvis det er muligt. - Vi tror, det bliver muligt.
Hvad er dette? Klausul 14: ”Artificiel perception.”
Det er noget, som ikke er rigtig færdigudviklet endnu.
Det her er et liv. Man fødes, og man dør.
Forestil Dem, at De rammes af en dødelig sygdom og gerne vil leve.
Men De vil ikke leve i fremtiden. De vil leve samme liv som nu.
De dør, vi fryser Dem ned, og når vi kan genoplive Dem -
- lader vi Dem leve...
...en drøm.
- En drøm? - Vi gør det realistisk.
Deres familie og venner... Det hele ligner sig selv, også dette kontor.
Men det er en virtuel virkelighed. Og De husker ikke, at De er død.
De husker heller ikke, at De har underskrevet kontrakten.
Vi udvisker det fra hukommelsen. Sådan fortsætter livet lineært.
Det bedste er, at De lever det fuldstændig som De vil.
De bestemmer alt, der sker.
Hvad så hvis noget går galt og min drøm bliver til et mareridt?
Underbevidstheden kan altid spille en et puds, men vi er jo seriøse.
Teknologien omkring den virtuelle virkelighed udvikles hurtigt.
Lad mig være helt ærlig...
At vælge klausul 14 er at reservere en rejse til paradis.
Det lyder utroligt, men De lo også ad Jules Verne.
- Hvor skal du hen? - På toilettet.
Jeg går med ham. Han har det bare lidt dårligt.
- Slap nu af, César. - Det her må være en drøm.
- Det, han siger, er umuligt. - Ikke nu, men måske om 1.000 år!
- Men dette er år 1997! - Måske virker det bare sådan!
Hør på mig. Hvis dette er en drøm, findes jeg i virkeligheden ikke.
- Du findes kun i min fantasi. - Nej, jeg er virkelig.
Kan du ikke skille drøm fra virkelighed? Føles det som en drøm?
- Jeg risikerer meget for din skyld. - Dette er et mareridt.
Stol på mig, César. Det her er ikke nogen drøm.
De har forvekslet Nuria med Sofia og givet mig et forkert ansigt!
Der er intet galt med dit ansigt. Hold op med at gemme dig bag masken.
Tag den maske af nu. Jeg vil se, hvordan du ser ud.
- Alt det her sker i min drøm. - Gentag det og jeg spærrer dig inde.
Hold nu op med de dumheder. Jeg vil se dit ansigt. Nu.
Kig dig nu i spejlet og fortæl, om du synes, du er vansiret.
Hvorfor insisterer du på at se det, der ikke findes? Du ser godt ud.
Jeg er et monster.
Mange ville give meget for at ligne dig. Du er pæn.
Nej!
Du er som en med anoreksi. De er så vægtfikserede at de bliver skøre.
- Nej! - César!
Jeg vil vågne! Jeg vil vågne!
Stop!
- Rør dig ikke! - Skyd ikke!
Et mareridt... Det her er et mareridt.
Hej, De må ikke gå. Stop omgående!
Hallo!
Det her er en drøm. Det er en drøm.
Rør dig ikke!
Slip våbnet!
- Jeg vil vågne. - Kom ikke nærmere!
Jeg vil vågne! Jeg vil vågne!
Antonio...
- Hvad er der? - Du maser mig.
Jeg bør nok ikke bevæge mig, eftersom jeg er skudt i ryggen.
Hvordan ved du det?
Fordi...
Hvad fanden er det, der sker? Hvad er det, der sker? For satan!
- Jeg sagde det jo: Det er en drøm. - Ti stille.
Nu ved jeg det. Det er en spøg. Det er ”skjult kamera”.
Fint, det var rigtig sjovt. Men nu er det nok.
Der står nogen deroppe.
- Deroppe på terrassen. - Jeg kan ikke se nogen.
Hvor skal du hen?
Drop det nu, Antonio. Ellers bliver du gal.
Hej, César.
Jeg hedder Serge Duvernois og arbejder på Life Extension.
Vi mødtes for 150 år siden.
- Er hele verden blevet tosset? - Der findes ingen verden.
Vi eksisterer kun i denne unge mands hoved.
Skal jeg slå ham, så vi kan se, om det gør ondt?
- De kan trylle Dem væk. - Hvem er “de“, om man må spørge?
Firmaet. Life Extension.
De ved, hvad vi siger.
De ved, hvad César tænker, sekundet efter han har tænkt det.
Hvorfor har de ikke allerede fået mig til at forsvinde?
Det ville være virtuelt ukorrekt, da De lige har reddet hans liv.
- Tror De, jeg er dum? - Tværtimod, De er god.
- De er en vigtig figur for César. - En ”figur”?
- Hvor skal De hen? - Finde nogen.
Mennesker behøves ikke nu.
- Hvorfor vækkede De mig ikke? - Du skulle bare have sagt til.
Selv om det ville have været svært. For du vidste jo ikke, du drømte.
- Hvor længe har jeg drømt? - Siden den aften på diskoteket.
Overlapningen skulle ske, da du lå der på fortovet.
Overlapningen mellem dit virkelige liv og dit virtuelle.
Det foregik i 150 år. Du husker intet, for du var død og nedfrosset.
Da du vågnede, var intet længere virkeligt.
Det, der virkelig skete, udviskede vi fra din hukommelse.
- Hvad var det? - Du så aldrig Sofía igen.
Og lægerne havde ikke held med ansigtsoperationen.
Du vågnede med kæmpetømmermænd. så låste du dig inde i månedsvis.
Du opdagede vi fandtes, besøgte vort kontor og underskrev kontrakten.
Og bagefter...
...begik du selvmord.
Betalte jeg for at Nuria skulle dukke op og forvandles til Sofía?
- Betalte jeg for et mareridt? - Du kunne styre dit liv helt selv.
Vi laver miljø og figurer. Resten finder du selv på. Jeg advarede dig.
Jeg sagde, at det hele kom an på dine tanker.
Bliver det, som jeg ønsker? Kan Antonio komme tilbage?
Ingen! Hvordan har de fået fire millioner personer til at forsvinde?
Nu har du overvundet din frygt. Vi kan prøve igen.
Du kan få det, du har drømt om: Penge, Sofía eller hvem du vil have.
Du behøver bare bede om det.
- Jeg vil ikke drømme mere. - Det er ikke nogen drøm.
Han bluffer. Lad os gå ud og lede efter menneskene.
Lyt ikke til ham. Det her er bare overflade. Han føler ingenting.
Skulle jeg ikke føle noget? Hvad ved De om, hvad jeg føler?
- Lyt ikke. Han er ikke virkelig. - Jo! Jeg er virkelig.
- Jeg har kone og to døtre. - Alt, han siger, er programmeret.
Hvor er mine døtre?
Der er en mulighed. I 1997 kunne man ikke give dig dit gamle ansigt.
Men nu er det 2145. Du aner ikke, hvad kirurgerne kan udrette i dag.
Hvis du vil, kan du vågne og leve et normalt liv i fremtiden.
- I fremtiden? - Du må vælge.
Hvad skal jeg gøre for at vågne?
Hvad gør du, når du vil vågne af et mareridt?
Dine kompagnoner står bag dette! De vil have, du begår selvmord!
Han har allerede gjort det en gang. Nu er det bare en formalitet.
- Jeg vil gøre det. - Udmærket.
Har du nogen ønsker, før du “dør”?
At de derude læser mine tanker.
- Hvem er I? - Det ved jeg ikke.
Træk ikke pinen ud. Alt det her findes kun i dit hoved.
Gør det nu, César.
- Hvad sker der så med dem? - De findes kun i din fantasi.
Den herre græder ikke rigtigt.
- Jeg er svimmel. - så lad være med at kigge ned.
Farvel, César.
Rolig...
Åbn øjnene.
Per Rathje Broadcast Text København, 2001