ИЗ ПРОШЛОСТИ ( ПОДИГНИ МОЈА ВЕШАЛА ВИСОКО )
Где је Бејли?
Глувонем, а?
Умеш ли да читаш са усана?
Где је Бејли?
Вратиће се данас?
Живље мало.
Ћао, Марни. - Види ко је то нама дошао.
- Офарбала си косу? - Зашто?
Кад помислим на тебе видим плавушу.
Колико ти мислиш на мене могла би да будем и ћелава.
Шунку и ражени хлеб. Јесам ли ти недостајао, шећеру?
Ако ниси мени не знам коме би другом.
Једна ствар је сигурна, Бејли ништа не пропушта.
Као ни ти.
Она је твоја девојка, а он није мој мушкарац.
Зато ме се то и не тиче. Само знам шта сам видела.
Сигурно ниси видела оно што си чула?
У овом граду се још није десило нешто а да ја нисам чула.
Само ти кажем оно што видим. Сваки дан иду заједно на пецање.
Обрати пажњу на тај сендвич.
На 100 метара могу да намиришем две ствари: загорели хамбургер и љубав.
Имаш муштерију.
- Изволите? - Кафу.
- Ништа друго? - Са шлагом.
- Где си ти био сво ово време? - У Лос Анђелесу.
- Кафу? - Не, хвала.
Прво је шчепала тебе, а сад има и тебе и Бејлија.
Једино што ћу ја добити су боре.
Хвала ти много, Марни. Видимо се касније.
Претпостављам да је требало још нешто да кажем.
Рекли сте сасвим довољно.
Људи не воле да чују оно што би и сами требало да знају.
У томе је невоља.
Или је то или сте ви са погрешне стране шанка.
- Реците ми нешто. - Не делујете као да вам треба моја помоћ.
Да ли је тај Бејли, кога сте помињали, власник бензинске пумпе?
- Знате га? - Можда смо се некад познавали.
Ако настави да се мота око Џимове девојке више га нико неће знати...
...а то ће тада неће бити добро.
Виђате ли често тог Бејлија?
Да, одавде, сваки дан.
Често сам се питао шта му се десило, и онда једног дана,
случајно на пропутовању, видим његово име на знаку.
- Свет је мали. - Да, или је знак велики.
- Данас ни да трзне. - Касније ће. Навлаче се неки облаци.
Кажу да оног дана кад умреш твоје име исписано на облаку.
- Ко каже? - Они.
Нкад нисам чуо за њих.
На оном пише само да ће киша. Мислиш да би требало да пођемо?
Да.
- Да ли желиш? - Не.
Сваки пут кад погледам у небо помислим на сва та места на којима нисам никад била.
Да, и сваки пут кад погледаш горе она су и даље сасвим иста.
- Ти си обишао многа места, зар не? - Једно више него што је требало.
- Које ти се највише свидело? - Баш ово овде.
- Кладим се да то увек кажеш. - Видиш ли онај мали залив тамо?
Волео бих да баш тамо саградим кућу...
...да се венчамо, да живимо ту и да не идемо никуд одатле.
И ја бих то волела.
Ниси већ био ожењен, је л' да?
Не, колико се сећам.
То је добро.
Зачудио би се кад би чуо шта све људи причају о теби.
Мистериозни Џеф Бејли.
Мајка ми стално говори како те знам јако мало.
И одакле си дошао? Шта си све радио?
Мој отац је...
- Било би боље да кренемо? - Је л' нешто важно?
Можда и није.
Ево.
Стварно си тајанствен.
Хвала.
Ох, само неки човек жели да ме види.
Много времена је прошло. -Здраво, Џо. Волео бих да ми је драго што те видим.
Свима си недостајао Џефе, али мени највише.
- Како то? - Вит ме погледа...
...затресе главом и пожели да ми је твоја памет.
- Који је прави разлог? - Морао сам да те нађем.
- Дугујем ти нешто? - Не мени.
Коме?
Са које раздаљине клинац може да чита са усана?Немам појма.Питаћу га једном.
Са ове даљине?
- Не волиш да правиш грешке, зар не? - Нису ми дозвољене.
Добро, идемо унутра.
- Смешно је где сам те пронашао, Џеф. - Јесте. Мали и ја се стално смејемо.
Претпостављам зато што је то цењен посао.
Она конобарица преко пута каже да си и ти цењен.
- Како си ме пронашао, Џо? - Возио сам се тако путем једног дана...
...и кога сам видео да сипа бензин, никог другог до старог другара из старих времена.
Наравно, на знаку је друго име.
- И тако си свратио? - Зашто да не?
Добро, онда је и мени драго што видим старог пријатеља.
Значи, одведем те на вечеру, платим ти пиће, падне једно касно ћеретање...
...ускочиш у ауто и отишао си. Је л' тако?
- Скоро. - Шта још?
Још увек радим за истог типа, Џефе.
- Вита? - Волео би да те види.
Више него ја њега?
- Више! - Капирам.
Нико не размишља више о теби од Вита.
Или где сам.
Па, може се и тако рећи.
- У реду, шта хоће, Џо? - Можда има нешто лепо за тебе.
Покушај још једном.
Знаш и сам да те Вит никад није увукао ни у шта лоше, зар не?
Није се побунио чак ни када си упрскао најбољу ствар коју ти је поверио.
- Настави. - Човек само жели да те види.
Добро, 'ајде да пробам овако, шта треба да урадим?
Умеш ли да пробаш још некако?
- Рецимо, сутра ујутру? - Где?
Језеро Тахо. Скрени код Емералда Беја. Велика кућа на брду. Нећеш је промашити.
Не можеш.
Ен? Џон, докле ћеш да је пушташ да овако излази?
Само ћеш тако да је пушташ да излази са човеком који неће ни у двориште да уђе?
Не брини због њих.
- Драги. - Не иде овако, је л' да?
- Није важно. Они само не могу да... - О, драга, знам јако добро како се осећају.
- Не брини због њих. - Нећу.
- Онда се разведри мало. - Није ствар у томе.
- Шта? - Онај тип што се данас појавио...
Да?
Хоћеш да се одвеземо до језера Тахо?
- Сад? - Да, сад.
Желим нешто да ти кажем.
У реду, Џефе.
Једном си ми рекла да ћу морати све да ти кажем, кад тад.
Па, то је то.
Прва ствар коју желим да ти кажем је да моје име није Бејли, него Маркхам.
- Маркхам. Џеф Маркхам? - Требало је да ти кажем раније.
Мислио сам, али сам настављао да прећуткујем...
јер ми се није свиђало то што морам да ти кажем.
- Молим те, реци ми, Џеф. - Неке ствари ће те повредити.
Није важно.
Добро. Наш пријатељ Маркхам је живео у Њујорку.
Радио је са једним тупавим, љигавим, дасом по имену Џек Фишер.
Себе смо називали детективима.
То је било пре три године, можда мало више.
Била је зима. Један од најхладнијих дана у граду којих могу да се сетим.
Један велики коцош нас је позвао да се видимо.
- Шта? - Коцош, коцкар.
Није он дошао код нас само зато што је био познат, већ и зато што је...
...некаква дамица пуцала на њега четири пута његовом 38-ицом.
Један га је добро стрефио.
Добро је то поднео, али је имао и пријатеља који се нервирао.
Новинари, паметњаковићи, кога они завитлавају?
Значи сам је себе упуцао чистећи свој пиштољ.
Као што сам и ја извадио кеца пик из рукава за време партије карата.
Момка више не може дама да упуца...
а да цео град не почне да бруји као...
Као ти? Попуши једну, Џо.
Само седи и смири се. Чекаш да ја проговорим. То ми се свиђа.
Никад нисам баш много сазнао слушајући самог себе.
- Чуди ме да се толико испромашивала. - Можда си се много мрдао.
Женска са пуцаљком ти је као мушкарац са хеклицом.
- Шта ће овај овде? Ја сам тебе звао. - Мој ортак.
- Питам се зашто ниси звао пандуре? - Ти би?
Претпостављам да не.
- Шта је било са њом? - Побегла је од мене.
- Са 40.000 зелембаћа. - Хоћу је назад.
Њу или паре?
Знаш, једном сам се кладио у 40.000$
на коња који је стигао последњи. Зато сам га купио.
Да, тако сам и мислио.
О, грешиш. Тог коња сам одвео на диван, зелени пашњак...
...тако да никад више није ушао у стартну машину.
Требало би да одеш понекад да га видиш.
Не, само желим њу да се врати. Кад је будеш видео, схватићеш све.
Можда је девојка само импулсивна.
- Хоћемо ли ту да станемо? - Што се мене тиче, да.
Добићете 5000 сад и 5 кад је вратите.
И трошкови.
Видиш, то је требало одмах да нам кажеш.
- Нађи је, Џефе, и врати је назад. - Зашто баш ја?
Знам много паметних момака и неколико поштених,а ти си и једно и друго.
Шта ће бити са њом?
Нећу је ни пипнути.
Добро.
Набави ми ствари о њеној фамилији, слике, било шта занимљиво.
- Добићеш. - Видимо се.
Донеси ми то, Џо. Хајде, идемо.
Онако успут, да ли ћеш ми рећи њено име?
- Кети Мафет. - Хвала.
Мора бити права дама. Дивља гуска са 40 хиљадарки.
Знаш, тај паметњаковић, Стерлинг стварно има поверења у тебе, је л' да?
А што не би?
- Идем ли и ја? - Не.
О, не свиђа му се мој карактер, а? Па, ја сам још увек у послу, Џефе, 50-50.
- Да ли сам ја то оспорио? - Добро. Све је у реду.
Немој да се истресаш на мене. И немој да ти свашта пада на памет.
Ову туру ја частим.
Ово је мој стари пријатељ, Џеф Маркхам. Жели нешто да те пита.
- Ко од вас је Јунис Ленард? - Ја.
Могу ли да вас питам пар питања?
Хајде, душо, демо да играмо.
Радите за Кетрин Мафет?
Не више, отишла је. Само је нестала.
Ни ја не бих остала, да сам се разболела од вакцине.
- Зашто то све питате? - Хоћу да је нађем.
- Хоћете да је нађете за оног типа? - Не, за себе. Где је отишла?
- Можда је боље да не кажем више ништа. - Тако ћете само још више да јој нашкодите.
- Да ли је у невољи? - Не знам. Нестала је.
- Можда је боље да му кажеш, шећеру. - Па, немам баш много.
Сигурно није негде где је хладно. Та девојка не воли снег.
Одећа коју је понела је била лагана. Флорида.
- Сигурни сте? - Сад кад се сетим, сигурна сам.
- Без сандука? - Узела је само кофере.
- Опет сте сигурни? - Знам, ја сам их измерила.
- Колико су били тешки? -60 кила.
- Тачно? - Тачно.
- Ако рачунамо само оно што сам ја мерила. - Хвала вам.
Донеси им још једну туру.
Не вакцинишете се кад идете у Флориду, али да за Мексико.
Зато сам пратио тих 45 кила вишка пртљага до Мексико Ситија.
Била је у Реформи и отишла.
Сео сам на аутобус као што је и она урадила.
У Таско је било толико топло да би се свако запитао ''Колико може вруће да буде?''
А онда у Акапулку и то откријете.
Морала је бити овде негде...
...јер ако бисте желели даље на југ, овде бисте изнајмили брод.
Сад је требало само чекати.
Недалеко од трга се налазио мали кафе по имену ''Ла Мар Азул'', одмах до биоскопа.
Свако поподне сам седео тамо и пио пиво.
Седео сам тако у полусну, са пивом у помрачини...
...и само ме је та музика из биоскопа држала будним.
И онда сам је видео како долази са сунца...
...и одмах сам знао зашто Виту нису више битне паре.
Куба Либре, молим вас.
Госпођице, господине, могу ли да вас питам нешто?
Хоћете ли да седнете, господине? - Са задовољством, господине.
Ја сам Хозе Родригез, водич, најбољи водич.
- Стварно? - Питајте њих!
Рећиће вам да Хозе Родригез познаје Акапулко као свој џеп.
- Сваку уличицу... - Мени не треба водич.
Веома тешка девојка. - Има ли нека да није, господине?
- Можда неку срећку? - Не.
Ево имам овде и прстен мајсторски урађен...
...и минђуше са жадом, од чистог сребра.
Ове.
Ја их никад нећу носити. - Ни ја. Молим вас.
Не, хвала вам.
Ја сам Џеф Маркхам, и нисам ни са ким проговорио...
...ко није покушао нешто да ми прода претходних 10 дана.
Кад не причам, размишљам. А мало је касно за мене да почнем да размишљам.
Могао сам са литице да посматрам море као сваки прави, добри туриста.
Али која сврха ако немаш коме да се окренеш и кажеш ''Леп поглед, зар не?''
Исти случај је и са црквама, реликвијама, месечином, коктелима.
Ништа на свету нема сврхе ако немаш с ким да поделиш.
Можда је крајње време да се вратите кући.
Можда сам зато овде? - Је ли?
Па, увек је ту Хозе Родригез.
Ако постанете превише усамљени доле, низ улицу се налази кантина 'Код Пабла'.
Лепо је и мирно. Човек свира америчку музику за долар.
Пијуцкајте бурбон затворених очију. Осећаћете се као да сте у 56-ој улици.
Ставићу своје минђуше.
Понекад одем тамо.
Отишао сам да пошаљем телеграм Виту да сам је пронашао...
...али пошта је била затворена због сијесте.
Било ми је драго због тога а изненада сам схватио и зашто.
Отишао сам до 'Пабла' те вечери.
Знао сам да ћу ићи свеке вечери све док се не појави...
...и знао сам да то и она зна.
Седео сам такло тамо, испијао своје бурбоне затворених очију...
...али сам тачно знао да нисам у 56-ој улици.
Знао сам и где сам и шта радим.Само сам размишљао о томе каква сам ја будала.
Чак сам знао и да неће доћи те прве вечери...
...али сам седео тамо и чекао.
Следеће вечери сам знао да ће се појавити.
Чекала је до касно...
...а онда је ушла са месечине смешкајући се.
Па ово је стварно случајност. - Наравно.
Америчка музика. - Знате, овде сам већ другу ноћ.
Размишљате? - Не, само чекам.
Нисам била усамљена.
Бурбон? - Ако ви предлажете.
Хвала, господине.
Седим овде већ три сата.
Мислио сам да ће момак побећи са ''Меланхоличном драгом''.
Знате, чудан сте ви човек.
Ви ћете учинити да сваки момак кога упознате буде помало радознао.
Нисам на то мислила. Ви не постављате никаква питања.
Нисте ме чак питали ни како се зовем.
У реду, како се зовете?
Кети.
Свиђа ми се. - Ни одакле сам.
Размишљам о томе куда идемо?
Не свиђа вам се овде? - Само још нисам спреман да се средим.
Да вас одведем негде другде?
Открићете и сами да можете да ме одведете било где.
Знате, ја сам много бољи водич од Хозе Родригеза. Хоћете да ме испробате?
Не игра се то тако. - Зашто?
Зато што тако никад нећете добити. - А иначе хоћу?
Постоји сам о начин како спорије да изгубите.
То ми се више свиђа. - Спакујте то.
Не волите да се коцкате? - Не против рулета.
Зашто је вама тако тешко угодити?- Одведите ме негде где бих могао да вам објасним.
Добро, идемо.
Сачекајте.
Када ме враћаш назад?
Зато си ме пољубила? - Не.
Вит није умро.
Није? - Не.
Онда зашто... - Само жели да се вратиш.
Мрзим га.
Жао ми је што није умро. - Само му дај времена.
Вратићеш ме назад. - Нигде не журимо.
Могла сам да побегнем синоћ.
Пронашао бих те. - Да, верујем да би.
Драго ти је што си ме пронашао?
Не знам.
Мени јесте.
Ствар је у 40.000 долара. - Ја их нисам узела.
Како онда знаш да су нестали?
На то си мислио.
Не желим баш ништа од њега.
Само његов живот. - Нисам знала шта радим.
Нисам размишљала ни о чему осим колико га мрзим.
Али нисам ништа узела.
Нисам, Џефе.
Зашто ми не верујеш?
Душо, баш ме брига.
Никад је нисам видео по дану. Изгледало је да живимо само ноћу.
Оно што би преостало од дана би нестало као кутија од попушених цигарета.
Нисам знао ни где живи. Никад је нисам пратио.
Увек је требало само да одем на одређено место и да је видим поново.
Не знам ни шта смо чекали. Можда смо мислили да ће смак света.
Можда смо мислили да је све то само сан...
...и да ћемо се пробудити мамурни негде на Нијагариним водопадима.
Јавио сам се Виту, али му ништа нисам рекао.
''У Акапулку сам'', рекао сам, ''волео бих да си овде.''
И свако вече смо се налазили.
Како сам знао да ће увек да се појави? Нисам.
Шта ју је спречавала да седне у брод и отпутује за Чиле или Гватемалу? Ништа.
Колика будала човек може да буде? То сам тек откривао.
А онда би се она појавила као да јој се тек школа завршила...
и све остало би нестало у тренутку, као камен бачен у воду.
Нисам знао да си тако мала. - Виша сам од Наполеона.
И лепша си.
Јесам ли ти недостајала? - Не више него што би ми очи недостајале.
Где ћемо вечерас? - Идемо код мене.
То је био први пут да помене свој стан или одлазак тамо.
Можда је нешто одлучила или је то било само зато што је изгледало као да ће киша.
Био је то сладак, мали станчић са намештајем од бамбуса и мексичким детаљима.
Једна лампица је била упаљена. То је било сасвим у реду.
А киша је тако ударала у прозор да нам је било још лепше што смо под кровом.
Ево.
Хеј, јеј, лакше мало.
Сад тебе. - Не, Џо, не траба.
Ма, дај. - Не, не тако јако, Џеф. Моје минђуше.
Тишина! Само покушавам да ти обришем косу.
Хоћеш ли ићи са мном? - Где?
Где нас пут однесе. - Зашто?
Да се скрасимо, да побегнемо од Вита. Зна да сам овде.
Када? - Сутра.
Спакује су ујутру, и наћи ћемо се у хотелу, ако стигнеш.
Стићићу. Да ли можемо да се извучемо? - Хајде да пробамо.
Ти не знаш Вита. Он не заборавља. - Сви заборављају.
Не Вит.
Онда ћемо му слати честитку за сваки Божић.
Џеф, драго ми је што га се не плашиш.
Плашио сам се бар половине ствари које сам радио.
А сад? - Само се плашим да нећеш кренути са мном.
Немој.
Бићу тамо сутра.
Волиш ли ме?
''Poco''. - Шта то значи?
Мало. - ''Mucho''.
Па, последњи момак кога сам желео да видим. - И ја мрзим изненађења.
Хоћеш само да залупиш врата и заборавиш на нас? - Не, не. Уђите.
Волим изненађења. Кад сам био клинац, толико су нас млатили...
...да би било какав поклон за Божић био огромно изненађење.
Седите, снађите се. - Хвала.
Дуго сте овде?
Колико дуго, Џо? - Тек што смо стигли.
Питао сам се ко кога прати у овој гужви?
Зашто питаш?
Знам колико верујеш људима. Могао си послати само Стефаноса.
Што се мене тиче, нема проблема, али немојмо претеривати.
На путу сам за Мексико Сити, треба да се нађем са типом због коња.
Врхунског. Тркачки коњ из Јужне Америке.
Одлазиш? - Наравно. Зашто траћити новац?
Нашао си је? - Не, само траг.
Не баш претерано свеж, али траг. Понекад је више него очигледан.
Она је мала паметница.
Је ли? - Зар не мислиш тако?
Требало је да ми кажеш па бих другачије играо.
Можда тада не би чула шкрипу мојих ципела.
Увек је на корак, за длаку, испред мене. Мексико Сити, Таско, овде...
А овде, Џеф, јеси ли је видео? - Не. Волео бих да јесам.
Не волим да губим време када сам на љубавном задатку.
Запамти ти, Вит.
Хвала.
Лепе ципеле. Спортске, зар не? - Да. Овде сам их купио.
Као што сам рекао, можда друге много шкрипе. Хајдемо доле до бара.
Можда се мало средиш док будемо покушавали један другог да импресионирамо.
Важи.
Згодно месташце. Волео бих мало да останем овде.
И јеси, преко изасланика.
Нешто велико и хладно, није важно шта.
Два. - Нека буде три.
Наравно, господине.
Значи, упрскао си. - Свако понекад има лош дан.
И ципеле које шкрипе. - Не заборави цифру, Џо.
Где си пошао? - У пошту да ти пошаљем телеграм.
Рекао сам ти, не желим да траћим твој новац.
Могу да поднесем. - Па, то је твоја ствар.
Вит, пријатељу мој, на овом свету је бар милион дама и све личе на њу.
Не, не личе.
Значи, била је овде.
Па, судећи према доступним доказима, јесте.
Можда је требало да пошељем Стефаноса.
Можеш ли пронаћи ону једну од милион, Џо? - Ону са 40 хиљадарки.
Опростите.
Требало би да мало смириш живце.
Не треба ми то твоје срање, као што ми не треба ни твоја лова.
О томе ти причам. Побегла ми је. Села је у брод и отишла на југ.
Где? - Види, добро ми је ишло и пре овог посла.
Јео сам добро, и порастао велики као и ти. Ако ти се нешто не свиђа, само реци.
Само сам питао - где. - Чиле. Гватемала.
Ако хоћеш, иди и питај момка из паробродске компаније. Хоћеш одмах са њим да попричаш?
Зашто да не?
Такси, господине? - Да.
Жао ми је. Побегла ти је и сад се лоше осећаш.
Није требало да збијам шале на твој рачун.
У реду је, онда нећу ни ја.
Добићеш својих 5 хиљадарки кад се вратиш, а Стефанос нека преузме ствар одавде.
Грешиш.
Ја отпуштам људе, мене нико не напушта.
Ти си ово започео ти ћеш и да завршиш.
Само да знаш, Џо не би пронашао ни молитву у Библији.
Ти ћеш је пронаћи. Само полако.
Нигде немој да журиш. Биће боље да одемо на аеродром.
Срећно, Џеф.
Видимо се једног дана.
Није баш све била лаж. Она јесте узела карте за пароброд.
Једино што је пароброд ишао на север, а не на југ.
И ја сам био на њему.
Отворио сам канцеларију у Сан Франциску.
Јефтина, мала мишја рупа, таман онаква каква ми је била потребна за посао.
Послови битни само за оне који би ме унајмили.
То је било дно дна, на које сам пао, али ми није било важно.
Имао сам њу.
Добро смо се скривали.
Пронашли смо један мали биоскоп у Норт Бичу.
Били смо у бекству. Ишли смо на места која иначе, никад не бисмо видели у животу.
И мало по мало постали смо мало сигурнији.
Одлазили смо на мало уобичајенија места, бејзбол утакмице, хиподроме. Што да не?
На крају крајева, шансе су биле један према милион да налетимо на своју прошлост.
Један према милион.
Један према милион је била једина шанса коју је тај клипан имао у животу,
и искористио ју је.
Стајао је тамо држећи нас у шаци, јер сам знао, ако је види...
...продаће нас обоје за $ 1.95.
Морали смо да се раздвојимо.
Отишао сам сам у Л.А. водећи рачуна да ме он све време прати.
Био је добар у томе. То је, у ствари, једино и знао да ради.
Тако сам ја стизао свуда правећи се да уживам у животу.
Нисам јој ни писао, ни телефонирао, ни слао телеграме.
Само сам чекао и кретао се.
Кад сам мислио да је све у реду, једноставно сам отишао да је видим.
Био сам добар тада. Знао сам да сам га се отресао и осећао сам се добро.
Фишер је био тамо негде, и ја сам могао да одем до ње.
Договорили смо се да се нађемо у малој брвнари поред аутопута у Пирамид Крику.
Био је мрак када сам стигао.
А онда сам је видео како шета поред пута осветљена фаровима.
Треба ли ти превоз, мала? - Па, стварно не треба.
Преслатка си да би се шетала тако сама ноћу.
И ти си пресладак да би се шетао сам ноћу.
Може бити.
Ти наши састанци су били као први састанак.
Још увек је имала оно нешто чиме ме је привлачила.
Нешто чаробно или ма шта то било.
Па, загрлио сам је и могли смо да се смејемо јер смо били опет заједно.
Играли смо паметно ништа непрепуштајући случају.
Ништа, осим једне ствари.
Он је пратио њу.
Здраво, Џефе.
Зар нећеш да нас упознаш?
Не кривим те, Џефе.
Можда бих и ја ризиковао своју главу као и ти.
Слика те не показује у правом светлу, душо.
Зашто му не разбијеш главу, Џефе? - Љупко.
Вит је жели назад. Колико ја схватам, заслужили су једно друго.
Сад радиш за њега? -Кога другог би ангажовао да пронађе мог партнера?
У реду, Фишер, у чему је ствар?
Ти и ја смо имали неки договор, Џеф.
10 хиљадарки и трошкови, 50:50.
Сећаш се? Некад си имао добру меморију. Шта се десило?
Нисам их узео. - Не причам о парама.
Даћу ти савет. Реци Виту где смо и он ћети дати 10 хиљадарки.
Џефе.
Неће он рећи ништа Виту.
Наравно да нећу. 40 хиљадарки на сунце и опет смо ортаци.
Можда вам чак и дам део. - Нема 40 хиљадарки.
Наравно, Вит је широкогруд.
Не мари ни за пар метака у стомаку...
...ни за даму која побегне са 40 хиљадарки...
...ни за Џефа који се прави да је омануо са послом.
Али кад чује да сте ти и Џеф заједно, можда му се то не допадне.
Реци му, Кети.
Наравно, пуцала сам.
И то ми није жао.
Али нисам узела његове паре.
Губи се. - Погледај само те анђеле.
Знаш Вита и знаш колико далеко његова моћ сеже.
Зато ме само потплати и ја ћу ћутати. Користи кеш.
Немој ни да покушаваш да ме исплатиш јефтиним причама и слтким речима.
Надао сам се да ћеш то покушати.
Ниси морала да га убијеш. - Јесам. Морала сам.
Ти га никад не би убио. Само би га испребијао и избацио напоље.
Ниси морала то да урадиш. - Ти га никад не би убио.
Био је против нас, отишао би код Вита.
Сахранио сам га тамо.
Нити ми је њега било жао, нити сам био киван на њу.
Нисам био ништа.
Да ли си је икад више видео? - Не.
Да ли си желео?
Не.
Па, рекао сам ти да то није лепа прича.
А ја сам теби једном рекла да шта год се десило са тим је готово.
Да, али је требало да све то сазнаш много раније.
У реду је. Све ми је јасно.
То је све прошло.
Можда и није.
Шта ће сад бити? - Не знам.
Давно је то било. Немам појма колико он зна.
Не иде, Џефе.
Морам. Доста ми је бежања. Морам некако да рашчистим ствари.
Морам нешто да те питам, Ен.
Да ли желиш да се вратим?
Наравно.
Стави то у џеп.
Погледај ко је дошао.
Здраво, Маркхаме, Драго ми је што те опет видим.
Увек сам се питао да ли ти недостајем.
Исти момак. Отпоран на време!
Цигарету? - Већ пушим.
Хвала. Јеси ли доручковао? - Не.
Џо, реци момку да имамо госта.
Реци ми, колико сам схватио имаш своју бензинску пумпу?
То кажеш као да ти је то несхватљиво. - Па и јесте.
Веома је једноставно. Продајем бензин. Чак помало и зарадим.
Са том зарадом купим бакалук, па и бакалин нешто заради.
То људи зову зарађивањем за живот. Можда си некад нешто чуо о томе.
Можда и јесам, али не од тебе.
Нисам хтео да те повредим, Вит. - Повредиш?
Пре десет година сам негде сакрио своја осећања и још их нисам нашао.
Где си их тражио?
У свом новчанику.
Лепо, зар не?
Да, мора да те је коштало к'о Светог Петра кајгана.
Увек се бринеш за моје трошкове.
Леп поглед. Је л' сам овде да му се дивим?
Не баш.
Треба ми твоја помоћ.
Као у стара времена.
Одувек си ми се свиђао.
Свиђао сам ти се јер сам ти користио. Користио сам ти јер сам био паметан.
Више нисам паметан. Сад водим бензинску пумпу.
Свиђа ми се поглед.
Да ли још увек слушаш?
Чујем све.
Па, испричао си ми све о свом послу.
Ево, мој је мало непоузданији али зарађујем знатно боље.
Тако сам и чуо.
И влада је чула.
Па, можда ће ти ово звучати смешно, али могао си да платиш.
То се противи мојим животним начелима. - Добро, заборави да сам ишта рекао.
Тако сам започео сарадњу са једним човеком који се разуме у све те ствари.
Уштедео ми је доста новца, милион долара.
Нисам му баш сасвим веровао, па сам га добро плаћао, али он није задовољан.
Жели још новца. - Па, доста ти је и уштедео.
О, захвалан сам му ја. Ја увек памтим ако неко нешто уради за мене.
Или не уради.
Може бити. Ствар је у томе што он сад тражи 200.000.
Или ће му влада дати 10 % од милиончета ако те пријави.
Разумеш се ти у те ствари.
Има ли чиме да тргује? - Па има све улазне рачуне.
Али не знам зашто би их ја куповао кад могу тебе да убедим да ми их вратиш.
Онда би их ја имао. - Знам.
Али теби могу да верујем.
Знаш, мислим да ти никоме не верујеш.
Најбоље би било да одеш тамо и сам све узмеш назад.
Ја бих радије да ти то урадиш. - Не желим.
Не свиђа ти се посао?
Не, само не могу да оставим свој бизнис.
Па, баш леп поглед,
Хајде да доручкујемо.
Сећаш се Кети, зар не?
Да, сећам се Кети.
Седи.
Кети се вратила у друштво.
И ти си се вратио у друштво, Џеф. - Схватам шта мислиш.
Видиш, Џефе, дугујеш ми нешто.
Нећеш бити срећан док не будемо квит.
Да ли си му отворила своје срце, Кети?
Нисам ништа могла, Џефе.
Па, то све објашњава. - Мислиш?
Радиш за мене.
Онај човек, о коме сам ти причао, зове се Ленард Илс...
...али ти нећеш ићи право на њега.
Има секретарицу која му је веома драга.
Она се зове Мета Карсон. Видећеш, веома је шармантна.
Можда ће и она помислити да си ти шармантан.
Колико знам жене тако мисле.
Она ће ти рећи како је све то повезано.
Познајеш Сан Франциско, је л' да?
Да, био сам тамо једном на журци.
Онда ћеш се снаћи. - Сналажљив сам као ласица.
Кренућеш возом данас поподне.
Онда бих сад отишао мало да одспавам. - Пронађи Џоа. Одвешће те до твоје собе.
И немој почињати да бринеш.
А зашто бих бринуо?
Ен, драга, идем у Сан Франциско...
Џеф, морала сам да се вратим. Шта ми је друго преостало?
Ти баш не можеш ничему да одолиш, зар не?
Ти си као лист који ветар носи са крова на кров.
Не можеш да одолиш ничему, чак ни убиству.
Није то баш тако било. - Једну ствар знам. Ја сам га сахранио.
Шта си му све испричала? О нама?
Али, ниси могла да одолиш, зар не? - Само ме је погледао и све је већ знао.
Колико? - Шта, Џефе?
О Фишеру? Да ли је и за то требало само да те погледа?
Не, то му нисам рекла.
Не лажи ме. - Нисам.
То му не бих рекла. То никоме не бих рекла.
Кунем ти се, Џефе. Веруј ми.
Наравно, наравно. Верујем ти.
Нисам знала шта да радим.
Одувек сам се плашила њега и онога што сам учинила.
Нисам више могла да живим тако. Нисам могла више то да поднесем.
Ох, Џеф, тако си ми недостајао.
Питала сам се где си и молила се да ме схватиш.
Можеш ли да схватиш?
Ти си се молила, Кети?
Зар ти ме није чак ни жао?
Нећу ни да покушам. - Џефе...
Хајде, само изађи напоље, молим те. Хоћу мало да одспавам.
Оставимо све тако како је. Изађи напоље.
Мета Карсон? - Да.
Зовем се Бејли. - Уђите.
Очекивала сам вас. - Па, ја вас нисам очекивао такву.
Да то схватим као комплимент? - Вит ми је рекао да сте шармантни.
Стварно? Да ли бисте волели џин и тоник?
Баш би било лепо. - Имам и виски, ако желите.
То би било још лепше.
Баш је време грозно, је л' да?
Да ли познајете Сан Франциско? - Па, прилично смо интимни.
Заиста? - Живели смо заједно.
Леп вам је стан.
Да, ове старе куће могу бити веома забавне кад се преуреде, зар не?
И ја сам живео у једној старој у Њујорку.
Уопште није било забавно.
Никад нисам била у Њујорку. - Требало би да отпутујете једном.
Онда ћете видети један од разлога зашто сам у Сан Францисцу.
Вит ми рече да ћете ми ви казати други.
Знате, и ви сте прилично шармантни, али се плашим да вас нисам баш схватила.
Ако баталите тај клиначки жаргон...
...могли бисмо проћаскати онако како доликује.
Нешто вас брине? - Не знам. Да ли би требало?
Не ако радите како вам се каже. Зато сам овде.Радим како ми је речено.
Људи ми верују. Вит ми верује други пут. А ви?
Само онолико колико морам.
Можете ли сами отићи до улице Фултон број 114?
Када? - Вечерас.
Ја ћу бити тамо у стану адвоката по имену Ленард Илс.
Можете доћи по мене око 8 и мало разгледати наоколо.
Могла бих бити од помоћи. Заједно ћемо отићи оданде.
За дан-два однеће неке папире кући.
Јавићу вам.
Онда их узмите. Он неће бити тамо.
Где ће бити?
Са мном. Ја сам његова секретарица.
Па, звучи веома једноставно. - И јесте.
Као што је два и два четири. - Тако је.
Само не заборавите да ја из овога излазим у једном комаду, госпођице Карсон.
Да ли увек одлазите остављајући отиске прстију на женским раменима?
Па сад није баш да имам нешто против. Имате лепе, јаке руке.
Џефе. - Пити, како си?
Где си био? Оженио неку поштену даму?
Имам своју бензинску пумпу. - Али сад тражиш мене, је л' да?
Оставио сам бизнис.Хајде да се провозамо у твојим кочијама.
Друшкане, изгледаш ми као да си у невољи.
Зашто? - Зато што се понашаш као да ниси.
Мислим да су ми сместили.
То ми не личи на тебе.
Не знам. Видим само да је намештаљка.
Сад улазим у све то не бих ли стекао праву слику.
Не морам да ти кажем да ме сачекаш. - Не мораш ништа да ми кажеш.
Ја сам Џеф Бејли.
О, да, госпођица Карсон ми рече да ћете доћи по њу. Ја сам Ленард Илс.
Како сте? - Уведи га овамо, Ленарде.
Хвала.
Здраво, Џефри.
Одувек сам желела да мој омиљени рођак упозна мог омиљеног шефа.
Мартини од јабуке? - Хвала.
Мета увек прича о вама као да сте девето светско чудо.
Једно је прескочила. - Мета мора бити осмо.
Све жене су чудо јер сведу све мушкарце на оно што јесу.
Као и мартини.
Овде је тако лепо мрзим што морам да пођем.
Онда немој. Зашто не бисте обоје остали на вечери?
Да, зашто не бисмо?
Не можемо, Џефри. Обећали смо Биџелсима, сећаш се?
Ох, позови их. Код њих можемо неки други пут.
Не можемо, Џефри. Жао ми је, Ленарде.
Неки други пут. Колико остајете у граду господине Бејли?
Не знам ни ја. - Пословно сте овде?
Могло би се тако рећи. - Одакле сте? Са југа?
Не. Тахо. - Морамо да кренемо, Џефе.
У реду.
Ваша рођака је веома шармантна млада дама.
Не, није. Зове се Норман и кладионичар је у Кливленд, Охајо.
Шта сте рекли, одакле сте? - Тахо...
...места где су људи више него игде забринути због пореза на доходак.
Искрено, овде ми нешто не штима.
Ни мени ни то што сам постао њен рођак...
...ни што сам доведен овде...
...да оставим свуда своје отиске прстију.
А са друге стране, можда све то има смисла.
Знаш, можда ја јесам жртва, али си ти на тапету.
Идеш ли, Џеф? - Долазим.
Нека мартини остане сув, вратићу се.
Драго ми је што сте дошли, обоје.
Господине Илс, правите одличан мартини. - Хвала.
Лаку ноћ. - Лаку ноћ.
Лаку ноћ, Ленарде. - Лаку ноћ.
За човека који би требало да је паметан понашаш се као идиот.
То је један од начина како бити паметан: изгледај као кретен.
Изгледао је као безоблични дух. Шта си му рекао?
Рекао сам му да прави одличан мартини.
Ти си идиот. - Као и он.
Мислиш? - Зашто да не? Заљубљен је у тебе.
Зграда Мејсон.
Зар те не мучи савест зато што смешташ добром момку као што је он?
Можда он није тако добар момак.
Можда и он смешта другим људима.
Да ли идем са тобом? - Не, врати се у свој хотел и чекај.
Да, госпођо.
Лепо. - Језиво хладно срце. Идемо.
Стани.
Обиђи круг око блока и стани опет овде.
Прати је, Пити, А онда ме сачекај испред Илсове зграде.
Изгубио сма је. - Није важно.
Прошао сам на црвено и зауставио ме неки брбљиви пандур.
Ево. ти заврши.
Да пратим њен ауто? - Не.
Где ћемо? - Телеграф Хил.
Да ли те прати зла срећа?
Да. Стално касним пар минута.
"Ало?" - Господине Тилотсон.
"Да." - Овде секретарица господина Илса.
Забринута сам за г- дина Илса.
Знам да је код куће али не одговара на телефон.
Можете ли да проверите да ли је у реду? - ''Можда је само изашао.''
Не, требало је да сачека мој позив.
Не желим да вам сметам, само сам сигурна да је тамо па сам забринута.
Можете ли да ме позовете? - "Да".
Филмор 0710.
Да, г-ђице Карсон. Брзо ћу. - "Хвала."
Да? - "Нема га."
Нема?
Улазили сте у његов стан? - "Да."
Али, мора бити тамо.
Хвала.
- "Ало?" - Џоа Стефаноса, молим.
Није ту.
Онда му пренесите да се одмах позове стан госпођице Карсон.
Дошло је некакве грешке, душице?
Да ли си то послала свог пријатеља да пронађе Илсово тело?
Не, Џефе. - Причај.
Причај. - Немој, Џефе.
Немој шта? - Не желим да умрем.
Ни ја, душо. Али ако будем морао, умрећу последњи..
Нешто не иде по плану, зар не?
Рекли су ти да ће га се решити, а нису то урадили, је л' да?
Нису, јер сам му ја све испричао. Збрисао је.
Добро је? - Ти си то желела?
Да. Јер да је умро, теби би сместили убиство.
Ох, дивна си, Кети. Величанствена.
Без проблема мењаш стране. - Немој, Џеф. То ме боли.
Још мало па сам све схватио.
Веома згодно.
Вит жели да смакне Илса да поравна рачуне са мном.
Две муве једним ударцем. Зато ме је замолио да дођем овамо.
Црвенокоса ме одводи у посету код клипана спремног за одстрел.
Испијем пићенце и оставим свуда своје отиске прстију.
Ја одлазим и неко га кокне.
Илс умире а порески папири...
...су у коферчету који је Мета понела, зар не?
Папири се враћају Виту а ја сам жртвено јагње.
Само једна ствар недостаје:
подметачина.
Какав је мој мотив? Никад никог не бих убио због мартинија.
Реци ми, Кети. - Натерали су ме да потпишем.
Шта да потпишеш? - Изјаву.
Настави. - Морала сам, Џефе.
Натерали су ме да потпишем. Кунем ти се да сам морала...
Рекли су да ће откопати леш и рећи полицији да сам га ја убила.
Фишер. Значи да си им испричала и за Фишера.
Само си им рекла да сам га ја убио.
Савршено.
Заштићена и лепа.
Тај Вит стварно уме да мрзи, зар не?
То си једном рекла, добро се сећам.
Никад нисам престала да га мрзим, Џефе.
Нисам ништа могла. И мене су ухватили.
Не морамо бити противници.
Не морамо? - Не. Можемо да се извучемо из свега.
Само нам треба тај кофер.
Онда смо га средили, Џефе. Можемо да добијемо од њега шта пожелимо.
Ја бих волео ту твоју потписану изјаву.
Можемо да је узмемо. Налази се у Илсовом сефу.
Можемо натерати Мету да је узме. Можемо их натерати на било шта.
Наравно.
Ох, Џеф...
Требало би да ме убијеш због онога што сам учинила.
Има времена. - Не. Нећеш..
Никад нисам престала да те волим.
Била сам уплашена и безобразна, али никад нисам престала...
...чак и кад си ме мрзео.
Јеси ли?
Јесам. - Али не више?
Не.
Могли бисмо опет да будемо заједно.
Онако како никад нисмо били. Могли бисмо да се вратимо у Акапулко...
...и да кренемо све из почетка, као да се све ово никад није ни десило.
Да.
Како ћемо доћи до кофера?
Вит је власник клуба.
Стерлинг Клуб на Норт Бичу.
Мета га је однела тамо човеку по имену Бејлорд.
Могао бих да га пронађем.
И хоћеш, драги.
Пожури.
Шта се теби десило?
Отишао сам у бар и наручио дупли. Биће да ме ухватило.
Претпостављам да јесте.
Само је стајао и толико се тресао да није могао чак ни да се помоли.
Никад нисам видео неког ко се толико плаши смрти.
То ми се није свидело - Убио си га?
Наравно
Али, ја сам звала. Човек је отишао у стан а њега није било тамо.
Илс? - Да, Илс. Није био тамо.
Ја сам био тамо. А кад сам отишао он сигурно није могао да одшета.
Шта се ово дешава? - Немам појма.
Ја знам. Где је Бејли?
Шта ти хоћеш?
Да? - "Господине Бејлорд, неки човек је ушао и..."
- "...упутио се ка вашој канцеларији." - Заборави.
Желели сте да видите некога? - Видео сам га. Хвала вам..
Знаш ли оног таксисту? - Да, мислим да знам.
Раферти. - Да?
Нађи Џоа. Вратите овог типа назад како знате и умете.
Само поведите рачуна да је и кофер са њим. - Добро.
Све је сређено, господине.
Двадесет је за тебе а остало за превоз.
Нека ме момак чека на аеродрому за пар сати, са картом.
Хвала, господине. - Знаш, лоше успомене су као болестан ветар.
Могу одувати нечију срећу. - Ја увек сваком кажем да је у праву.
После тебе.
Ово ти неће бити потребно. - Нисам ништа могао, Џефе.
Сад можеш. Крени.
Изгледа да сам сад у великој невољи, зар не? - Није требало да крадеш.
Па, срећемо се на разним местима.
Сад смо квит. Смири своје руке или ћу ја да их смирим.
Имате велика уста, господине.
У реду, паметњаковићу. - Ја не бих на твом месту.
Рекао сам ти. Доста ми је гурања наоколо.
Можеш само да останеш без даха. Је л' тако Џо?
Прекини, Лоу.
Ти си на потезу. Сад би требало мало да размислиш. Мало да причаш.
Знаш, ја имам све оно што је било у твом коферчету.
Исто тако знам и адресу Министарства финансија.
Тако је то теоретски, зар не? Држи своје рачуне што даље од порезника.
Спаси Вита од 10 година федералног затвора.
Слободно ме исправи ако грешим? - Можда и хоћу.
Сигурно. Наравно, влада може и само да потапше Вита и да му каже:
''Иди кући. Имамо ми довољно пара. Неће нам недостајати твоје милионче.''
Хоћеш да ставиш неку кинту?
Како си знао да је кофер код мене?
Пратио сам Мету.
Сасвим си сигуран?
Пази сад, ја не морам ни у шта да будем сигуран, осим у папире.
Сад, хоћеш ли да причамо о послу или и даље да се замлаћујемо?
Шта имаш на уму?
Добићеш папире, као и Илсово тело...
у случају да хоћеш да их скониш од пандура.
А шта ти желиш?
Желим изјаву коју је Мета ставила у Илсов сеф када је вадила папире.
Лаж коју је неко написао на том папиру како сам ја убио типа по имену Џек Фишер.
Зато што, видиш, ја сам га само сахранио.
А не добија се комора зато што си некога сахранио.
Нас четворо зна за ту изјаву нерачунајући Вита.
Неко је пропевао.
Да ли ти је Мета рекла? - Не.
Извини.
Спојите ме са Витом Стерлингом... - Не, седи.
Боље да не мешамо Вита у ово. - У праву је, Кети.
О, повредићеш је, Лоу. Могу ти рећи да је веома осетљива девојка.
И ја сам сам осетљив. - И Вит ти неће бити потребан.
Биће ти потребна само Мета да откључа сеф у Илсовој канцеларији.
Надам се да је Мета још ту негде. - Јесте, ту је.
Добро. Онда можете одмах да почнете.
Позваћу вас за један сат.
Тако ћете добити мало времена да је нађете и да стигнете тамо.
А даћу вам и још мало времена да смислите како да ме преварите.
Али нећете.
Хоћеш да ми уситниш ово, Џексоне?
Наравно.
Тако је. Вит Стерлинг, Блу Скај Клуб у Риноу.
Затвори врата. - Не заборави, девојке прислушкују.
Хало? - ''Господин Стерлинг?''
Ја сам. - ''Само секунд.''
Хвала. - ''Изволите.''
Вит, драги, Кети је. - ''Све је у реду?''
Не. - Ретко кад јесте.
Мислим да је боље да останеш ту где си још неко време.
Па, можеш ли ми бар рећи зашто? - ''Не могу сад да причам.''
Све се запетљало.
Бејли их је запетљао?
Не могу преко телефона. Покушавамо да ухватимо авион.
Значи да ми доносите нешто?
Не, Вите. Не могу сад да ти објашњавам, драги. Само сам хтела да ти то кажем.
Не желим да ти се ишта деси.
Као шта на пример, душо? - ''Не иди у Тахо.''
Буду опрезан и чекај ме у Реноу. Здраво.
Изгледаш као да бих могао бити у неприлици. - И бићеш ако не нађемо Бејлија.
Могу да будем ако га нађем.
''Радник са бензинске пумпе у Бриџпорту тражен због убиства.
Мотив је пет година старо убиство, каже полиција.
Ленард Илс, адвокат, пронађен мртав у свом стану...
у улицу Фултон 114, рано јутрос.'' Добро.
''Џеф Бејли, некада приватни детектив а одскора...
...руководилац мале бензинске пумпе у Бриџпорту...
...се тражи због два убиства.'' - Знала сам да није добар,
Давно сам рекла, ''Овог човека треба најурити из града.''
Види ово. Полиција га тражи због два убиства.
Рекла сам ти, Ен. - Ен.
Остави ме на миру.
Купер извештава. Пут је блокиран 20 миља јужно од Бриџпорта.
Сваки аутомобил се проверава. То би било све.
Ћао, Џиме! - Ћао, Еде. Јеси ли већ причао са малим?
Отишао је. Пумпа је закључана.
Где је отишао? - Можда са Бејлијем.
То нема никаквог смисла. Ако ти је закон за петама...
...да ли би дозволио типу који ради за тебе да дође и да ти навуче беду за врат?
Волео бих да имам партнера, ако бих могао да нађем неког.
Еде? - Да?
Слушај ово.
Каже, ''Бејли се укрцао на авион за Л.А. Прошле ноћи. Ту му се губи сваки траг.''
Каже, ''Можда се запутио овамо.''
У реду.
Не мислиш ли да би то било преглупо од њега да потражи овде скровиште?
Доћиће он овамо. А кад дође ја ћу то знати.
Видимо се.
Како то мисли да ће знати? - А шта ти мислиш? Ен Милер.
Ја? Ја ћу пронаћи клинца.
Добро си, Ен?
Знам шта ћеш да ми кажеш и не желим то да чујем.
Џеф није никога убио.
Све ми је испричао.
Није ваљда и тебе упетљао у све ово.
Није ваљда? - У шта год да је он умешан, и ја сам.
Е па, ја нећу само стајати и гледати како те повређује.
Ако се врати овамо... - Шта ћеш да урадиш?
Нећеш ићи у полицију. - Ни сам не знам шта ћу урадити.
Не, Џими.
Не очекујеш ваљда да му помогнем да побегне?
Џим.
Уме да чита са усана.
Господин Стерлинг је на пецању.
Не. У високим планинама.
Реци Џефу да ћемо послати неког по њега,
Где можемо да те нађемо?
Џо ће доћи по тебе на станицу кад се све договоримо.
Нисам баш сигуран да је ово добра идеја.
Ако успут смислиш нешто паметније ти се врати назад.
Пратио те је од Таха?
С ким си се видео? Са Стерлингом?
Кети?
Слатка дечица, зар не?
Чега си се уплашила?
Џо се неће вратити. Био је неопрезан и пао у реку.
Зар ниси чула шта сам рекао? Џо је мртав, Кети.
Зар нећеш пустити неку сузу за њим?
Идемо. - Шта ћеш да урадиш?
Разговараћу са Витом. Зар не мислиш да би требало?
Наравно да би требало. Он жели да те види. Очекује те.
Са својим штапом за пецање. Рекла си да је мали на пецању.
Вратио се касно поподне.
Кладим се да сад шета горе-доле, забринут за Џоа.
Мислиш да сам ја послала Џоа? - О, баш си златна, Кети.
У реду. Где је господин? - Доле. У библиотеци, мислим.
Џеф, не дозволи му да те превари.
Платиће колико тражиш. Урадиће све што тражиш.
Наравно да хоће. Све.
Кад би могло било шта да се уради са Фишером...
Може.
Па, видим доводиш ствари у ред због момака из пореске.
Здраво Џеф. Некако сам те и очекивао.
Пређимо на посао? Почињемо све од почетка, је л' тако?
Код тебе су неки моји папири. - У реду, наместио си ми.
Прикачи Илсово убиство Џоу.
Наравно. Наравно.
Имам скроман предлог. Рецимо...
Ох, рецимо 50.000.
То би ми било доста да у миру дочекам старачке године у Мазатлану.
Не бих у Акапулко зато што бих мислио на тебе, Кети...
шта радиш горе у женском затвору у Тексачапи.
То и не би било тако лоше. Око тебе брда, пуно сунца.
Нервираш ме.
Ти би био срећнији да је изручиш пандурима. То и мораш да урадиш.
Неко мора да преузме одговорност за Фишерову смрт. Ја нећу бити тај.
Сачекај.
Ја не намештам женама? - Кад си се предомислио?
Не бих то ни покушао, Вите. Ниси у форми.
Поред тога, то није подметачина. Она га је убила. - Он би убио тебе.
Видиш, Вит? Самоодбрана. Готова ствар. Можда неће ни морати у затвор.
Рећићи да си га ти убио. Вероваће ми.
Да ли јој ти верујеш?
Хајде, Кети, испричај му за Џоа.
Шта са Џоом? Где је он?
Последњи пут кад сам га видео, лежао је у реци Ист Вокер.
Нисам га ја послала за Џефом. То је била његова идеја.
Убио си га? - Оклизнуо се и пао.
Када сам стигао, било је касно. Опака је та река.
Пратио те је?
Па, нико не иде на пецање са 45-ицом у руци.
Али, престани да бринеш. Ствар је веома једноставна.
Мртав човек? Извадиш га. Угураш цедуљу у џеп. Самоубиство.
Није могао да поднесе шта је све урадио.
Немој да те то погађа, Вит. Преболећеш. Ја већ јесам.
Али, ако будеш желео да попричамо о томе, чекаћу те тамо.
О, још једна ствар, Кети.
Да ли си морала дуго да га убеђујеш да сам ја убио Фишера?
Хајде. Нахрани мој его. Реци ми да те је тукао.
Реци ми да је морао да чупа сваку реч из тебе.
Ето, тако стоје ствари. - Рекао си да одлазиш.
Излази.
Ти прљава, мала варалице. Хајде, слажи ме још нешто.
Реци ми како си сређивала ствари за мене у Сан Францисцу.
Реци ми да је и то била Џова идеја. Хајде, Кети.
Покажи ми како ћеш се овај пут измигољити.
Слушај... - Ти баш мислиш да сам ја будала.
Примио сам те назад кад си дошла пузећи и цвилећи.
Тада је требало да ти разбијем зубе.
Не, сада нећу.
Не сада, Кети. Пустићу закон да се побрине за тебе.
Не можеш. - Грешиш.
Преузећеш одговорност и држати се тога.
Радићеш тачно онако како ти ја кажем.
Иначе ћу те убити.
И обећавам ти једну ствар: то неће бити брзо.
Прво ћу те сломити.
Нећеш моћи да подигнеш слушалицу, ни да отвориш врата а да не помислиш ''То је то''.
А кад будеш у праву то и даље неће бити брзо.
И неће бити лепо.
Можеш сама да изабереш.
Вите.
Морам да одем у Рено по твој новац. Где су папири?
Послаћу ти их поштом.
Једном сам те прешао. Знам да је боље да не покушавам и други пут.
Имам разлог зашто желим да ме пустите на миру.
Добићеш своје папире, чим будем ван твог домашаја.
Па, ако тако мора да буде.
Док будеш у Реноу, нађи пилота који уме да држи уста затворена.
Реци му да слети негде у пустињу где га нико неће видети.
Нека то буде у зору.
И разведри се, Кети. Изаћићеш из овога у комаду.
Као и увек.
Кажу да си убио човека. - Верујеш ли им?
Не, док ми ти не кажеш. - Верујеш све што ти кажем, зар не?
Све што ми кажеш ја ти верујем.
Не знам зашто ово радим.
Не знам зашто те поново пуштам у свој живот. Зашто ти нисам...
...ударио шамар и послао те кући. Не знам.
Зато што си рекао да ћеш се вратити. - Али не овако.
Ниси га убио, је л' да? - Не.
Знаш, морао сам да се вратим.
Поведи ме с собом, Џеф. - Ово морам да завршим сам.
Видео си је поново? - Да, видео сам је.
Да ли се променила? - Видео сам је, и ништа није било.
Немогуће да је скроз лоша. Нико није.
Па, она је скроз близу.
Хоћеш ли је видети опет? - Вечерас, последњи пут.
Онда је погледај. Погледај себе.
И увери се да није остао у теби ни најситнији делић љубави према њој.
А кад то откријеш и кад будеш једно за свагда сигуран у то...
...позови ме.
Не морам нисшта да откривам. Ја већ сад то знам.
Само сам то желела да чујем. - Знаш, можда сам погрешио...
...а срећа је као љубав. Мораш да пређеш дугачак пут да би је пронашао.
Мораш и да би је задржао.
Боље пођи. Да ли је клинац урадио како сам му рекао?
Сви га прате на југ, државна полиција и сви остали.
Добро.
Ја не могу да идем.
Можеш да га склониш. - Не знам где бих га склонио.
Само сам хтео нешто да ти кажем. - Реци.
Хтео сам да те убијем.
Ко није? - Или да те пријавим пандурима.
Вечерас сам пратио Ен.
Шта те спречило? - Неке ствари које си јој рекао.
Рекао си да ћеш ми нешто казати. - Одрастао сам са њом.
Волим је још од онда када сам јој поправио котураљке.
Не знам да ли сам ја довољно добар за њу али знам сигурно да ти ниси.
То је прва разлика. Друга је што она мене воли.
Рекао си јој да не знаш зашто си допустио да се врати у твој живот.
Не знам ко си био ни шта те довело ту где си нити где ће те то даље одвести.
Она неће живети са тим.
Зашто то не кажеш пандурима?
Онда ћеш до краја живота моћи да јој причаш како си то урадио.
Не можеш се договарати са мртвим човеком, Џефе.
Не, не можеш.
Идемо одавде. - Имамо ли куда да одемо?
Мислим да има. - Сада си ти главна?
Имаш нешто против, Џефе?
Сећаш ли се планина? Виших од ових и увек прекривених снегом?
Требало је да останемо тамо. - Покушавам а се сетим нечег другог.
Никад од тебе нисам крила каква сам.
Ти си стварао слику према својој жељи.
Зато сам те оставила. Сада смо поново заједно.
И ја немам ништа кажем о томе? - Па, имаш ли?
Вит је мртав. Гомила папира више нема никакву вредност.
Да је Џо ту, могао би бити од користи, али Џо је такође мртав.
И шта ћеш сад да урадиш са Илсом и Фишером?
У ствари, шта ћеш да урадиш и са свим њим?
Неко мора да преузме кривицу.
Немаш никакве доказе против мене али бих ја могла бити добар сведок оптужбе.
Зар не видиш? Само са мном можеш сада да се договараш.
Па, дигни ми високо вешала, душо. - Не.
Не, почећемо све из почетка. Желим да се вратим у Мексико.
Желим да опет шетам по сунцу и да те затекнем како ме чекаш.
Желим да седим на месечини...
... и да ти причам све оне ствари које ти никад нисам рекла...
...док не престанеш да ме мрзиш. Док ме поново не заволиш.
Тражиће нас. Неће престати док не умремо.
Баш ме брига. Само ако нас нађу заједно.
Ако размишљаш о неком другом, немој. Нема сврхе.
Ти си добар само за мене.
Ти ниси добар а нисам ни ја.
Зато и заслужујемо једно друго.
Је л' нашао авион?
Где је? - Ја сам сад главна, не заборави.
Сумњам да ћеш ми икад дозволити. Где су паре?
Горе. - Спакуј пар торби и понеси га.
Стави и неколико ствари за мене. - Већ јесам.
Хвала.
Да ли се сећаш ''Ла Мар Азула''?
Колико се сећам, удварао си ми се прилчни трапаво, али ми се то баш свидело.
Треба да се захвалимо Хозе Родригезу.
Питам се да ли је икад сазнао колико је, у ствари, лош водич.
Џеф, много смо грешили и били смо јако дуго несрећни.
Мислим да смо заслужили промену.
Заслужујемо једно друго.
Пожури, Џефе.
Прљави, покварени пацове!
Извините.
Превише људи. Превише приче.
Можда зато и волим овај град.
Овде су тоје људи већ права гужва.
Идемо у кола и бежимо одавде.
Нећу ти ништа причати, Ен. Само желим да будем са тобом.
Хвала, Џиме, али не могу.
Мени можеш рећи. Знао си га боље од мене.
Да ли је хтео да побегне са њом?
Морам да знам.
Да ли је хтео да побегне са њом?
К Р А Ј
Ћирилица: ДЕДА БРКА