När det romerska riket är som störst-
-får Vesuvius ett utbrott som begraver staden Pompeji.
Tänk er att gå ut ur huset-
-och se stenar falla ner från himlen.
Två tusen år senare gjuts formar i den stelnade askans håligheter-
-och offrens kroppar framträder.
De här människorna såg världen sönderfalla runt omkring sig.
Bland en grupp kallad Flyktingarna-
-använder nu arkeologer ny teknik för att undersöka benen.
-Här kan man se tänder. -Ja, flera stycken.
Man försöker förstå vilka dessa människor var...
...hur de levde...
...och varför de blev offer...
...för antikens mest kända katastrof.
Två tusen år efter att den utplånats av Vesuvius -
-görs utgrävningar av Pompeji som frilägger en hel romersk stad.
Den har en amfiteater-
-och ett stort torg omgärdat av tempel.
-Det här är så spännande. -Nu är vi här.
Man hittade också kroppar.
De mest kända är en grupp på tretton offer-
-som kallas Flyktingarna.
Jag har en plan.
Jag vill börja i den änden, och fortsätta ditåt.
En expertgrupp påbörjar den första tekniska undersökningen-
-av deras kvarlevor.
De leds av Dr Estelle Lazer.
Det finns ett hål i muren vid utställningen-
-och där lägger folk in blommor till de små barnen.
De är en stark påminnelse-
-om en händelse som dödade så många.
För vulkanologen Kayla Iacovino-
-kan ledtrådar i stenen avslöja varför utbrottet blev så fatalt.
Det började med en explosion.
När utbrottet började syntes en rökpelare i mitten-
-som sen spred sig utåt som ett paraply.
Folk kände nog marken skälva-
-när lavan landade på marken och exploderade.
Och sen ett enormt moln-
-som spred ut sig över staden.
Majoriteten av befolkningen flydde direkt.
Men man har hittat över tusen kroppar innanför stadsmuren.
Man har trott att de var oförmögna att kunna fly.
De gamla, de riktigt små, och de sjuka.
Dr Lazer kan nu pröva denna teori.
Där har vi skallen.
Hon undersöker om ålder eller handikapp sinkade dem.
Vi använder forensisk teknik-
-för att avgöra åldern på de avlidna-
-om de hade nån sjukdom eller skada-
-eller andra omständigheter.
Ser ut som revben.
Vilka var dessa människor?
Kropparna upptäcktes 1961 av Amadeo Maiuri.
De ser nästan levande ut-
-och som förstenade i dödsögonblicket.
Detta möjliggjordes genom en teknik utvecklad på 1800-talet.
Arkeologen Antonio de Simone förklarar hur den fungerar.
Det här är den första avgjutningen gjord i Pompeji.
När en arkeolog grävde ut ett område-
-cirka fem meter över gatunivån-
-såg han en hålighet.
Direkt tänkte han att det kunde vara en kropp.
Under åren har kroppen ruttnat-
-men dess form finns bevarad som en hålighet i askan.
Genom att fylla håligheten med gips-
-kunde man få fram en tredimensionell modell av offret .
Avgjutningen visar alla detaljer-
-till exempel kläderna som offret bar-
-som om det vore en skulptur.
Men där det saknades detaljer-
-har 1800-talets arkeologer själva förbättrat avgjutningarna.
Om man tittar noga ser man en skiljelinje.
Ansiktet var antagligen en formlös klump-
-som senare har omformats med hjälp av gips.
Så detta är gjort i efterhand.
De är inte förfalskningar-
-utan kan ses som bilder av tragedin.
De ska förmedla vad som hände.
När Maiuris grupp arbetade med fynden-
-skulpterade de troligtvis också gipset-
-för att göra kropparna mer levande.
För att locka allmänheten skapade han även historier-
-om vilka de var och hur de dött.
Det var en oerhörd upptäckt för honom.
Tretton kroppar påträffades-
-och det var det största antal avgjutningar som nånsin gjorts.
Han skrev en känsloladdad artikel-
-som hade stor påverkan på de som besökte platsen.
Artikeln kom ut i National Geographic-
-och beskrev individerna i gruppen-
-samt deras förhållanden till varandra.
Kropparna hittades först i tre mindre grupper.
Här är grupperna fortfarande intakta.
Maiuri beskrev de två första som bondefamiljer.
Den tredje gruppen var en handelsmannafamilj-
-och han beskrev i detalj deras sista stund i livet.
Han säger att det var två pojkar som höll varann i handen.
Modern, "vars kropp var försvagad på grund av barnafödande"-
-bar den yngsta flickan och försökte skydda henne.
Mannen, eller "handelsmannen" som han kallar honom-
-reser sig ur askan för att försöka skydda och rädda sin familj.
Han säger att detta är baserat på bevis.
Men utifrån den information jag har kan jag inte se-
-vad han baserar historien på och detta är ett problem.
Får vi en till?
Mitt mål är att radera alla tidigare historier-
-och låta dem få tillbaka sina levnadsöden.
Och jag tror att det kan visa ytterligare vördnad för dem-
-som offer för en masskatastrof.
Det Maiuri gjorde var naturligt för hans tid.
Man ville skapa en utställning som kunde locka besökare.
Idag har man ett annat fokus.
Forskarteamet hoppas kunna ta reda på vilka offren verkligen var.
Röntgen används för att se igenom gipset-
-och 3D-scanning ska skapa digitala kopior av avgjutningarna.
Genom att placera dem i en 3D-modell av hela staden-
-kan Flyktingarna ses i ett sammanhang.
De dog intill stadsmuren-
-och lyckades sånär att fly.
Utbrottet skrämde snabbt iväg de flesta av invånarna.
Frågan är varför denna grupp stannade kvar.
Man börjar arbetet med mannen i den första familjen.
Handelsmannen.
Skallbasen är ganska välbevarad.
Det har kalvarium och allt.
Det finns mycket ben på insidan.
Det är ett väldigt fint skelett.
Vi borde kunna få mycket upplysningar från det, eller hur?
Förutom de 2000 år gamla benen syns också nåt mer modernt.
-Se här. -Vad tror ni de har gjort?
Vad är det här?
-Han har en metallkrok i huvudet. -Ja, vi ser det.
En stor metallbit.
Det finns en massa konstig ståltråd där inne.
Det är en spik och en stång som håller fast gipset.
Det oväntade fyndet visar att Maiuri gjorde allt-
-för att återskapa kropparnas ställning.
Nu är utmaningen att se bortom dessa ändringar-
-och fokusera på själva benen.
För att kunna tolka informationen kallas experten Kevin Dicus in.
Det känns konstigt att förkasta historierna om de här människorna-
-därför att de utgjort en del av Pompejis nutida historia-
-som en arkeologisk plats.
Men nu har vi tekniken för att kunna gå djupare-
-på ett rent bokstavligt sätt.
Vi är skyldiga dessa människor-
-att skala bort dessa moderna berättelser-
-och berätta vilka de egentligen var.
Efter noggrann analys av röntgenbilderna-
-framstår subtila detaljer.
Den frontala bihålan är väl utvecklad-
-och det tyder på att personen var vuxen.
Alla tänder är utvecklade-
-och likaså rötterna. Det är en vuxens tänder.
En annan bild visar en hand-
-med underarmsbenen nedanför.
Men mellan hand och arm-
-har benen i handleden tryckts ihop på ett onormalt sätt.
Det visar på en allvarlig artrit i handleden.
Brosket har nog försvunnit-
-och benen har kanske legat direkt mot varandra.
Det var nog smärtsamt.
Personen hade säkerligen ont-
-och var möjligtvis försvagad.
Jag tror att det här var en äldre person.
Vi börjar se en människa framträda ur avgjutningen.
Folk har ofta sett dem mer som statyer-
-än individer.
När teamet tittar vidare-
-hittar de en ledtråd till gruppens sista-
-desperata tid i livet.
-Här är ett ben. -Ja.
POMPEJI DE DÖDAS HEMLIGHETER
I Pompeji undersöker forskarteamet ett offer kallat Handelsmannen.
-Det här måste varit brutet. -De ser en äldre person...
-...med tecken på artrit. -Här finns konstiga benbitar.
Och röntgenbilderna avslöjar en till intressant ledtråd.
Här ser vi överarmsbenet-
-och det finns brott i det.
Det är frakturer som tillkommit efter döden-
-och sådana som hänt runt dödsögonblicket.
Överarmsbenet har ett rundat huvud.
Tvärs över finns en knappt synlig fraktur-
-som kan ha skett vid ett fall.
Det här antyder att personen upplevde nåt våldsamt-
-...vid sin död. -Ja, eftersom armen brutits.
Vulkanologen Kayla är i en del av Pompeji som ligger halvt begravd-
-för att undersöka hur de första offren efter utbrottet omkom.
Vi är i närheten av huvudgatan.
Här ser vi en mur av pimpsten.
De här pimpstenarna regnade ner över staden-
-under utbrottets andra fas.
När magman kommer upp till ytan finns så mycket energi-
-att såna här stenar kunde slungas-
-över 30 kilometer upp i atmosfären.
Vindar på hög höjd drog svampmolnet in över Pompeji.
Tyngdkraften gjorde så att pimpsten började regna över staden.
Vid den tidpunkten går det inte längre att fly.
Tänk att gå ut ur sitt hus och se stenar-
-som faller från himlen.
De här är ju lätta och luftiga-
-och att få ett par av dem i huvudet vore inte dödligt.
Men när det är fem meter sten som ligger på taket-
-så rasar det in.
Oturligt nog omkom många i Pompeji-
-därför att taken rasade på dem, där de sökt skydd.
När arkeologerna grävde sig ner genom pimpstenen-
-fanns kvarlevorna av de som omkommit fortfarande kvar.
Utbrottets första offer.
De var begravda i sten-
-och därför kunde man inte göra avgjutningar av dem.
Endast benen plockades upp.
Flyktingarna omkom dock inte inomhus.
Deras kroppar hittades i en park-
-ovanpå pimpstenen.
De överlevde den fasen av utbrottet.
Men de lämnade aldrig Pompeji.
Sociologen Robert Meyer-
-är expert på beslutsfattande i krissituationer.
Det kan vara värdefullt att undersöka hur folk tänker-
-när de känner att de är i fara.
Evakuering är beordrad.
Vi använder oss av kognitiva erfarenheter, eller tumregler-
-som normalt sett fungerar bra i våra dagliga liv.
Men när vi utsätts för ovanligt farliga händelser-
-sätts de ur spel.
"Den här orkanen har nu nått kategori fem."
"Vi kan inte nog betona hur allvarlig situationen är."
När vi är hotade-
-är vår instinkt att hålla oss till det som känns tryggt.
Vi associerar säkerhet med var vi bor-
-och där våra tillhörigheter finns.
"Jag uppmanar alla invånare att sätta sig i säkerhet."
Att stanna kvar är kanske inte det bästa, men vad är alternativet?
Är det verkligen säkrare att lämna hemmet och fly-
-än att stanna kvar?
Ju mer förvirrade vi blir-
-desto mer säger hjärnan, "Gör inget."
Området är helt under vatten.
Detta kallas "alternativ status quo".
-En hel familj är strandsatta. -Man bli paralyserad.
De har just insett faran.
Vår instinkt säger åt oss att inte agera alls.
I Pompeji omkom alla som stannade kvar-
-inklusive de som ska undersökas härnäst.
De yngsta i gruppen.
När pimpstenen kom fallande stannade hela gruppen i staden.
För de yngsta måste detta ha varit en hemsk upplevelse.
Enligt Maiuris berättelse-
-var det här en bondefamilj, och barnen var bröder.
De skulle ha varit fyra till fem år gamla.
För att göra en egen åldersbestämning-
-fokuserar teamet på en särskild detalj.
-Tänder. -Ja, man ser dem.
Tandläkaren Alain Middleton-
-arbetar vanligtvis med offer från nutida katastrofer.
Men dessa 2 000 år gamla tänder kan ge lika mycket upplysningar.
Det finns gott om fullt utvecklade molarer.
De här rötterna, exempelvis, är helt färdigvuxna.
Så det här är inte ett litet barn?
Nej, de permanenta tänderna är väl utvecklade-
-så jag skulle säga över fem års ålder.
Här är det andra barnet.
-Här ser man definitivt tänder. -Ja.
Det är mjölktänder, men var är de permanenta?
De gör det lättare att bestämma ålder.
Det här barnet verkar-
-lite yngre än det förra.
I det här fallet var Maiuris uppskattning riktig.
De var små barn med hela livet framför sig.
För arkeologer som Kevin Dicus-
-är det en utmaning att försöka förstå hur barnen levde här.
Det finns nästan inga spår av dem i staden.
Vilket otroligt hus.
Den som bodde här var en väldigt förmögen-
-och inflytelserik aristokrat.
Man ser inte ofta ett atrium helt gjort av mosaik.
Det finns även en påfågel, symbolen för välstånd.
Det är så vackert och antyder behaglighet-
-och livsnjutning.
Det här var en vuxenvärld ämnad för att ta emot gäster.
Det fanns inga särskilda ytor för barn.
För att se hur de levde måste man titta närmare.
En väggmur kunde vara en plats där man skrev sina namn-
-eller ritade nånting.
Här ser vi ett antal linjer som går härs och tvärs.
Det syns inte vad det är.
Men här borta finns nåt.
Nära marken-
-kan man se stiliserade figurer av djur eller människor.
Här ser man ett djur. En enkel rektangel-
-representerar kroppen, och här är ett huvud.
De vertikala linjerna under är benen.
Jag vet inte vilken sorts djur, men det är gjort av ett barn.
Sån här graffitti gjord av barn finns över hela staden.
Barn i rika familjer hade också andra saker att leka med.
Vid nekropolen Porta Nocera-
-grävde jag ut en grav, och där fann jag-
-en samling av små djur tillverkade av ben.
Det är en hundtik med sina valpar.
Vad fina.
Där fanns också små djur-
-tillverkade av bärnsten, som den här kon och soldaten.
Jag hittade också små vaser.
Allt det här var leksaker för barn.
Vad vackra de är.
Dessa har inte tidigare filmats-
-och hittades i en kvinnas grav.
Figurerna var så värdefulla att hon behållit dem hela livet.
Det är fantastiskt.
De är en tydlig påminnelse om att år 79 e.Kr.-
-fanns det barn överallt i Pompeji.
Enligt Maiuri-
-bestod den andra familjen av en ung bondefamilj med ett barn.
Barnet beskrivs som deras smala och undernärda dotter.
Gå så långt ner du kan.
Barnet verkar ungefär lika stort som de andra-
-men här får teamet en överraskning.
Klart.
Då plåtar vi.
Tandläkaren Alain Middleton-
-undersöker ett av barnen i gruppen Flyktingarna.
Den här bilden är intressant för det finns en massa tänder.
Här i mitten av plåten finns mycket information.
De flesta av tänderna är outvecklade.
Här har vi en permanent molar som inte är helt färdigväxt.
Den ger en bra uppfattning om åldern.
Det är definitivt ett barn.
Antagligen mellan ett år-
-och 15-16 månader.
Mjölktänder utvecklas i olika stadier under barndomen.
En tand som ännu inte kommit upp ur käken-
-ger en god indikation på ålder.
Det är intressant eftersom små barn sällan finns bevarade.
Ben sågs inte som en vetenskaplig källa tills relativt nyligen.
De arkiverades inte särskilt varsamt-
-och ben från barn är ganska olika vuxnas.
De kanske inte ens bedömdes tillhöra en människa.
Det är en fantastisk upptäckt.
Det är det yngsta barnet som kunnat identifieras av teamet i Pompeji.
Ett barn som knappt kan gå är en häpnadsväckande upptäckt.
Ett så litet barn sinkade säkerligen gruppen.
Men de höll ihop ända till slutet.
Vid en katastrof blir vissa människor primitiva.
De agerar på egen hand och flyr.
Vanligare är dock att stanna hos gruppen.
Det känns känslomässigt bättre att vara tillsammans med andra.
Vi ser också efter varandra.
Om vi ser en äldre person eller ett barn-
-tenderar vi att stanna och hjälpa.
Instinkten att hålla ihop är ofta så stark-
-att den överträffar vår individuella vilja att överleva.
Lagren av pimpsten är så tjocka-
-att vulkanologer tror att de föll under hela natten.
Gruppen som hittades ovan stenlagren överlevde till morgonen.
Då inträffade ett nytt hot.
Det intressanta med den här platsen-
-är att man kan se exakt när utbrottet ändrade karaktär.
Från fasen med pimpsten-
-till en glödande lavin, precis här.
Allting nedanför detta lager är pimpsten-
-som regnade ner från molnet-
-vilket hade skjutits upp till 30 kilometers höjd från vulkanen.
Efter regnet av pimpsten-
-började pelaren falla tillbaka.
Den började istället svämma nerför vulkanens sidor.
När utbrottet avtog i styrka föll pelaren ihop av tyngdkraften.
Askmoln och het gas, kallat pyroklastisk lavin-
-rasade nerför Vesuvius sidor i över 160 kilometer i timmen.
Man kan föreställa sig-
-hur man överlevt stenregnet-
-i tron att man är säker och att utbrottet är över.
Det skulle dock visa sig bli mycket värre.
När den glödande lavinen rusade nerför sluttningarna-
-var slutet nära för alla som blivit kvar i staden.
Sammanlagt 80 offer efter lavinen finns bevarade.
-Är du redo? -Ja.
Dr Lazer har för avsikt att röntga samtliga-
-inklusive de avgjutningar som finns utställda vid ruinerna.
-Vänster hand, tack. -Få vi vad vi får fram.
Oj, titta här.
Vad är det där?
Det ser inte alls ut som ben.
-Det är metall. -Ja, absolut.
Vi behöver en bättre bild.
Okej.
Nu är den väldigt skarp. Titta där.
Ser inte det ut som en ring?
Man ser att metallen har frätts sönder.
Men ringens form syns fortfarande runt fingret.
Det är fantastiskt.
För att ta reda på mer om ringen-
-undersöker Kevin de värdeföremål som hittats vid utgrävningar.
Här finns vackra guldhalsband-
-och guldörhängen med pärlor.
Mycket av detta hittades nära kropparna.
Här finns vackra guldringar med ädelstenar-
-och även silverringar.
Den här är lite sönderfrätt och inte lika perfekt som de i guld.
Ju mindre ädel metall-
-desto mer anfrätt är det. Som bronsringen här.
Och järnringarna är ännu mer anfrätta.
Vår ring verkar ha frätts sönder en hel del.
Vi kan fastslå att det definitivt inte är en guldring.
Det kan vara en ring av järn, eller kanske silver.
Den ovala formen är perfekt bevarad-
-vilket talar för att den hade en ädelsten.
Men resten av ringen har frätts sönder med tiden.
Det är inget exklusivt smycke-
-och inte speciellt dyrt. Men det har en ädelsten-
-så det kostade fortfarande en del.
Och den säger nånting om personen.
Han var nog ingen rik aristokrat-
-men han försöker säga nåt med den.
För honom var detta ett mycket personligt smycke.
Ringen bars med stolthet ända tills utbrottet-
-när alla dessa värdeföremål plötsligt blev värdelösa.
Enligt Maiuris historia-
-leddes den tredje familjen av en tjänare-
-som bar på en säck med proviant.
I jakten på artefakter-
-är kroppen av intresse för forskarteamet.
Du måste nog sänka den mer.
Vad tror du, Julia?
-Från högra sidan. -Man ser var knölen är.
-Ska vi börja med axeln? -Ja, och gå sen runt...
...för att få alla vinklar.
Ett, två, tre.
-Ingenting. -Nej, bara gips.
-Den finns inte där. -Nej.
Det finns inga spår av nån säck eller proviant.
Inget antyder att detta var en tjänare, som Maiuri hävdade.
Oj, titta på det här.
Men ytterligare undersökning-
-avslöjar nåt om offrets verkliga identitet.
Tyvärr finns inga tänder som vi kan undersöka-
-så vi får uppskatta åldern utifrån skelettet.
Det vi ser är underbenet, foten, och vristen.
Här har vi tillväxtplattan som inte är färdigväxt.
Den här personen var möjligtvis i tonåren.
Oj!
Under tonåren håller benen fortfarande på att växa ihop.
Tillväxtplattan hos den så kallade tjänaren avslöjar åldern-
-när döden inträffade.
Den här tonåringen går emot-
-en av teorierna om gruppen som inte lyckades fly.
Det har skapats en legend om offren-
-som levt kvar en lång tid-
-om varför de blev kvar och dog. Att de var för unga-
-för gamla, för orörliga.
Vi börjar förstå att så inte var fallet.
Ja, absolut. Vi ser en rad olika åldrar.
Från mycket unga personer-
-till äldre individer och personer i tonåren.
Det är ett brett urval av befolkningen.
Ja, fysiska begränsningar var inte-
-orsaken till dessa personers död.
Det kan finnas ett antal skäl till varför de stannade kvar.
Undersökningen av den påstådda tjänaren-
-avslutas med fötterna.
-Är det naglar? -Här är metatarsalbenet.
Du har nog rätt. Det är naglar.
-Titta, här ser man en sko. -Ja, precis.
-Väldigt bra bilder. -Verkar vara två rader naglar...
...bredvid varann.
En, två, tre, fyra, fem, sex, sju.
På röntgenbilden syns-
-tydliga stift-
-från sulan till en välgjord sandal.
Det är knappast något som en lägre tjänare skulle bära.
Ett av offren ur den sk. handelsmannens familj-
-ger också en ledtråd om gruppens sista ögonblick.
Man kan se att fötterna ligger ihop.
Det finns ett antal metallstift-
-vid högerfoten.
Vänsterfoten har inga, vilket tyder på att en sandal tappades.
Häftigt.
Man tänker sig en person som flyr ett hemskt öde-
-och tappar en sko men fortsätter ändå.
Det är en fängslande bild av folk-
-som bokstavligt försöker fly jordens undergång.
I gryningen på utbrottets andra dag-
-strömmade en enorm lavin av lava nerför Vesuvius-
-och genom Pompeji.
Flyktingarna begravdes omedelbart.
För att få reda på mer-
-undersöker Kayla tre intilliggande offer som begravts samtidigt.
Det finns ledtrådar till hur de dog-
-om man ser på kropparnas positioner, med böjda armar-
-indragna mot kroppen. Här är armbågen böjd-
-som om han försökte skydda sitt ansikte.
Benen är också böjda-
-och hopdragna. Vi vet från nutida utbrott-
-att när asklaviner gått igenom byar-
-så ser kropparna ut ungefär som de här i Pompeji.
2018 fick vulkanen Fuego i Guatemala ett utbrott-
-som resulterade i förödande asklaviner.
Kroppar som grävdes fram ur askan hade liknande positioner-
-med armar och ben ihopdragna.
En asklavin är 200-300 grader varm-
-vilket gör att musklerna genast torkas ut.
Det gör att de dras ihop och skapar den här positionen-
-kallad boxarställning.
Likt en boxare som skyddar ansiktet med händerna.
Men det är egentligen uttorkning av musklerna-
-som gör att kroppen drar ihop sig på det sättet.
De blev snabbt insvepta i molnet-
-och stektes av de heta gaserna.
Många i gruppen har liknande positioner.
De är ihopdragna av hettan under de sista desperata ögonblicken.
De borde ha flytt många timmar tidigare, men gjorde det inte.
De lämnades kvar och såg sin värld-
-rämna runt dem.
Till slut beslutar gruppen-
-att deras enda chans att överleva är att trotsa elementen.
Men det var så klart redan för sent.
Det som finns kvar är avgjutningarna-
-av Flyktingarnas dödsögonblick.
Det är mycket ovanligt att få se människor-
-under sina allra sista ögonblick.
I vissa fall försöker man då skydda sig själv.
I andra fall sträcker man sig efter nån som står en nära.
Vi kan se allt detta här, och det skapar en fängslande bild.
Innan undersökningarna-
-hade gruppens identiteter-
-skapats av Amadeo Maiuri.
Handelsmannen...
Bonddottern...
...och Tjänaren.
Forskargruppen har inte hittat några belägg för dessa-
-utan en ny blid träder fram.
Vi vet att åldrarna sträckte sig från små barn-
-till tonåringar, och upp till medelåldern.
Vi vet lite om dessa personers hälsa.
Vi lär oss så sakteliga vilka de här individerna var.
Genom att åldersbestämma medlemmarna i gruppen-
-har man också förkastat en annan teori om offren.
Att de var för gamla, för unga-
-eller för orörliga för att fly.
Vad vi ser här är nåt helt annat.
Inte en enda av dem verkar ha varit-
-i ett sånt tillstånd att de inte skulle ha kunnat fly.
Det var något annat än fysisk förmåga som fick dem att stanna.
De tog medvetna beslut.
Det är viktigt att inse att de inte var passiva-
-utan fattade beslut. Vi kan se dem på ett nytt sätt.
Förhoppningsvis har vi gett dem lite av deras liv tillbaka.
Och gett dem en röst.
Jag antar att det var viktigt i romersk kultur att bli ihågkommen.
Trots att det var helt oavsiktligt-
-har deras hemska död-
-på nåt sätt gjort dem odödliga.
Text: Per Otterstedt