Marie!
Overrasket? Du vil like det med tiden.
Jeg vil gjøre alt for å slippe minnet av den dagen.
Noen av oss kan undertrykke vonde minner.
Men minner er bare en del av sannheten.
La meg stille et spørsmål.
Hva var ditt siste gode måltid? Hvor spiste du det, og med hvem?
Avhengig av tiden som har gått, husker du ikke alle detaljene.
Men husker du måltidet dagen etter? Vagt, eller ikke i det hele tatt.
Sist jeg sto her, sa jeg at vi kunne skape en nanobot
som forbedret hjernens evne til å huske.
Mine damer og herrer: Nanobot for avansert minneforbedring.
Den kobler seg på cellene i hippocampus
og er som en lysbryter ved å regulere et gen kalt Tet-1.
Ved å programmere sensorisk informasjon inn i nanobotene
kan vi gjenskape spesifikke minner basert på data vi har fått.
Teknologiens muligheter er endeløse. Alzheimers, PTSS.
Alle minnerelaterte hjernelidelser. Skru de rette på og de gale av.
Mine damer og herrer.
Teknologien virker, men jeg kan ikke demonstrere den...
...ved å bruke mus.
Jeg trenger en menneskelig forsøksperson.
Takk.
Takk for en underholdende presentasjon, Dr. Anderson.
Panelet ble etablert av myndighetene for å evaluere relevante prosjekter.
Prosjektet ditt er bemerkelsesverdig, men vi har mer alvorlige problemer.
Beslutningen sendes ditt forskningssted. Takk for din tid.
Dr. Anderson? Dr. Anderson!
Rachel Porter, Mansingh forskningssenter. Det var imponerende.
Jeg tror ikke panelet følte det samme.
Vi er interessert i det du har å tilby.
I hva da?
Nanobotene. Begge kan ha nytte av dette.
- Tror du? - Vi tester et prosjekt på en person.
Ikke det du hadde tenkt, men du får se botene i aksjon. Hva tror du?
- Trenger du et svar nå? - Jo før, jo heller.
Du kan ta ditt eksperiment videre, Dr. Anderson.
Vi lever i et samfunn der vi venter masseskytinger.
Et enkeltperson kan begå masse...
Vi er bortenfor stadiet der vi kan forby det.
Du har jobbet med en forskningslab. Har de oppnådd ønskede resultater?
Vi nærmer oss. Etiske grenser sinker oss.
- Det fins regler for stamceller... - Sikkert at du vil tilbake dit?
De har vært der lenge.
- Vil ikke det begrense fri vilje? - Fri vilje kan ikke la deg drepe.
Vi prøver å skape et samfunn der vi kan garantere at folk opptrer ansvarlig.
Man kan utøve egen fri vilje uten å tråkke på andres.
Hva tror du? 80 % menneskelig, 90 % menneskelig?
- Dr. Anderson, Walter Mansingh. - Hyggelig å treffe deg.
Jeg er glad du ble med på laget.
Så dere har møtt hverandre. Jeg må informere Dr. Anderson.
Rachel, 95 % menneskelig. - Nyt turen.
- Hvem er denne mannen? - Simon Frost, overfall, voldtekt og mer.
Takket være deg, trenger vi ikke tenke oss mer.
- Jeg er ikke sikker... - Vi er bedt om å utføre en unik test.
Er den vellykket, løslates han. Og vi kan forandre verden.
Når en person begår en grenseløs handling blir deler av hjernen hyperaktiv.
Og den delen som kontrollerer impulser blir hemmet.
Handlingene blir vaner, så avhengighet for å gjenskape den første opplevelsen.
Konsekvent flytte grenser, altså.
Stoff og alkohol kan vi håndtere.
Men vold og abnormal oppførsel er et resultat av år med kondisjonering.
- Så slik skal vi bryte atferden. - Ja, men først må vi finne et mønster.
Hvor kommer jeg inn? Unnskyld, men hvor er resten av folkene?
Et sånt prosjekt krever et visst hemmelighold.
Walter Mansingh tømte bygningen for oss.
Hvem fyller Walter Mansinghs lommer?
Da er omvisningen over. Takk for at du kom, Dr. Anderson.
- Bare hyggelig. - Håer vi ses igjen. Du finner veien ut.
Når ble hun så høy?
Jeg er så nær, Marie. Én testperson så tar det av, og vi får all tid i verden.
Vi får se.
- Be meg om det, så slutter jeg. - Og gjør hva da?
Jeg vet ikke, noe.
Hva som helst der jeg slipper å bruke min utrolige hjerne.
- Jeg ser ikke deg gjøre noe slitsomt. - Hva?
Disse hendene virker bare myke, men de kan brukes til lett fysisk arbeid.
Uansett kan jeg ikke la deg slutte nå. Du er for nær.
Jeg gleder meg til å høste fruktene av min investering.
Er det alt jeg er, en investering?
Greit. En supersexy, aldrende og snill investering.
- Trenger du hjelp? - Skaffet du det jeg ba om?
Ja, fra mobilen hans. Hva er det til?
Sensorisk informasjon som får ham til å huske.
Nå gir jeg informasjonene til nanobotene så de kan finne riktig minne.
- Klar! - Allerede?
Det er den lette delen.
Portabel mFRI. Atomisk MR.
Jeg kan trenge hjelp nå. Her, er du snill.
Da setter vi i gang.
Er dette trygt?
Skal vi finne det ut?
Det er best om vi sitter.
Nanobotene trenger noen minutter på å nå hippocampus.
Husk at dette er en prototyp. Resultatene kan variere.
SYNKER KILDEFILER
- Er vi inne i minnet hans? - Mer en delt gjenoppbygging.
Minnene rekodes for oss som hjernen vår tolker i tredjeperson.
Se på det som å se en film, bare slik kan hjernen vår forstå noe som ikke er vårt.
Vi trenger jordbær!
- Vil du spille dart, skatt? - Har du et spillrom her?
Dette er spillrommet mitt, skatt.
Curare. Favoritten min.
Du opplever muskel-paralysering fordi impulsoverføringen er blokkert.
Svimmel, kan ikke bevege seg. Kvelning, men fullt bevisst.
Det beste er at du fortsatt kan føle smerte.
Det holder!
Forskningen din bragte oss hit. Utrolig hva nanobotene dine kan gjøre.
Dette var ikke det jeg så for meg.
Forbrytelsene hans er virkelige. Dr. Anderson, dette er verdenen vi lever i.
Vi må gjøre noe for å fikse det.
La meg vise deg noe, vær så snill.
Dette er mitt livsverk. Et enzym som endrer meldingene i hjernen.
Oppdager det hyperaktivitet i visse områder, utløser det vanlige symptomer.
Det jeg har laget til Simon, utløser migrene.
- Så ereksjon gir sterke hodesmerter? - Sånn kan man også si det.
Over tid vil hjernen lære at det som ga ham glede, nå gir ham smerte.
Så kan vi teste det på Simons minne, vet vi om kuren din virker.
Hvor hjelpe en som ikke er menneskelig?
Du har misforstått. Vi hjelper ikke bare ham, men talløse voldsoffer.
Tenk på det. Hvis dette virker...
Bevilgninger, forsøkspersoner, hva du vil.
Kom, la meg vise deg.
SYNKER KILDEFILER
- Merkelig. - Hva?
Hun har på en genser. Jeg vet at minner endres hver gang vi husker dem.
- Å se det skje, er skremmende. - Troen blir satt på prøve.
Vi trenger jordbær!
Vil du spille dart, skatt?
Har du et spillrom her også?
Sannhetens øyeblikk.
Hva skjer?
Senator Edward Frost, får jeg presentere Dr. Adam Anderson?
Hyggelig å treffe deg. Jeg har hørt mye om deg.
Jeg har fått høre at du var den manglede biten i puslespillet.
Det mangler fortsatt mange biter.
- Jeg tror Dr. Anderson mener... - Walter, la doktoren si det.
Det har vært stor framgang. Vi vet nå at serumet mitt forhindrer vold.
Har vi bevis vi kan vise fram?
- Med Dr. Andersons teknologi, ja. - Vent nå litt.
Det er ikke entydig. Og vi snakker om å løslate en dømt forbryter?
Da er vi desto mer ansvarlige for det vi gjør.
Simon er fortsatt teknisk sett en voldsforbryter.
Du kan klippe en hekk, men den vokser opp igjen. Den har dype røtter.
Hekker kan klippes, men penger vokser dessverre ikke på trær.
Vil ikke fordelene oppveie ulempene. Dette kan bety slutten på vold.
Kanskje, men langtidseffekter og konsekvenser er vanskelige å spå.
Vi har bare en bit av løsningen.
Vi trenger... Vi må grave dypere i Simons fortid.
Hvor lang tid vil det ta? Uker, måneder? Verden trenger en løsning nå.
Og du trenger en å eksperimentere med.
Simon Frost. Senator Edward Frost.
Jeg visste ikke at vår velgjører sto testpersonen så nær.
Jeg har hørt nok og er ikke interessert.
Takk.
Brittany! Brittany!
Jeg skal ta en pause en stund, så...
- Blir ikke mikroskopet sjalu? - Sikkert, men jeg tar en pause.
- Hei, lunsjen din! - Takk.
Å ja, her pappa. Elsker deg. Fra stranden.
Trinn 1: Addisjon, der vi skapte en ny verden.
Det er seks måneder siden skoleskytingen,
den siste før automatvåpen ble forbudt.
Mange sier det var den siste hendelsen som fikk staten til å handle.
Det har også skapt sinne.
Det siste hun ga meg.
- Hadde jeg blitt, kanskje... - Vi kunne ikke forutsett dette.
Adam, denne volden, denne sykdommen...
Simon... Han har gitt oss problemer.
Vi trenger deg.
Jeg fant dette...
Det har gått seks måneder, men noen foreldre møtes fortsatt i denne kirken.
Ingen foreldre skal måtte gjennomleve det du gjør, Adam.
Vil du ikke komme tilbake, så forstår jeg.
...politivold i byer landet over
etter at to fargede menn ble skutt tidligere.
Vi kan ikke begynne å forstå
begivenhetene den skjebnesvangre dagen.
Vi kan bare finne trøst i
at det er de Herren elsker høyest
Han kaller hjem først.
Det har gått seks måneder.
De små barna har etterlatt et stort hull i samfunnet vårt.
Dessverre gjøres ikke noe for å fylle det hullet.
Staten fortsetter å komme med overfladiske løsninger
som knapt skraper i overflaten av denne voldsepidemien.
De tar seg av sine barn og familier mens våre er ute på gatene.
Vi må komme sammen som et samfunn.
Du burde ikke være her.
Gjør vi ikke det, vil det komme ut av kontroll.
- Jeg bønnfaller dere for våre barn... - Hvem er det?
- Det er Peter Wyatt. - ...og våre familier.
- Far til monsteret som drepte våre barn. - Hvis ikke vil jeg gjøre det selv!
Men jeg vet at dere vil, vi elsker hverandre og opplevde dette sammen.
Vi kan klare dette, vi er sterke nok til å gjøre dette.
Herregud! Takk, takk, takk!
Hallo, alle sammen i tv-land...
- Si hei, skatt! - Hei, skatt!
- Kan noen hjelpe meg å finne noe? - Hva trenger du?
Jeg har disse hodepinene og lurte på om du kunne hjelpe meg.
Disse hodepinene er sterke, noen ganger er de alvorlige.
- Og... - Har du noen eksisterende lidelse?
Jeg trenger noe som får meg gjennom til jeg kan gå til legen.
Kanskje dette kan hjelpe oss begge?
Beklager, men vi gjør ikke sånt her.
- Hvis du vil samarbeide med meg... - Slapp av, prinsesse. Jeg ville hjelpe.
Jeg setter pris på det, men jeg vil ikke gjøre noe ulovlig for å få det.
Vi kan gjøre dette lett eller vi kan gjøre det hardt.
Greit. Som du vil.
Vær så snill, la meg gå.
Vi kan gjøre dette lett eller hardt
men tro meg, hardt gjør meg skikkelig hard.
Kom an, det var morsomt. Feil publikum.
Hvorfor skal det alltid være hardt?
Den lå på kontoret mitt.
Du hadde rett. Hjernen tilpasset seg smerten hans.
Det er ikke konstruktivt å si "Hva var det jeg sa?"
- Hvordan unnslapp han? - Redusert dose, vi trodde migrene holdt.
Det er noe annet, han visste at jeg betraktet ham.
Det er ikke noe komplisert, det underbevisste oppdaget det.
Jeg håper det. Det er tydelig at kuren min ikke er løsningen, bare en rask fiks
- som hemmer den iboende impulsen til vold.
Spørsmålet er når et rasjonelt menneske krysser grensen.
Du antar at alle er rasjonelle.
Far slo mamma, det er ikke rasjonelt.
Mor tålte så mye, hun tok imot for at jeg skulle slippe.
Hun sa krigen gjorde ham sånn, det ble vold mellom personer.
Og så er det folk som oss.
Vi lar sinnet brygge i oss så vi gir oss selv skylden.
Men faren der er selvpåført.
Akkurat. Så vi...
...fokuserer på noe sånt som dette.
Man disassosierer seg med voldelige folk, symptomene fødes ikke, de avles.
Hvor begynner symptomene?
Vanligvis med et psykologisk traume eller en oppfattet urett.
Ja, handlinger trenger en grunn, det er et fundament de fleste har felles.
Hendelser gir folk lov til å handle slik de gjør.
Jeg tror det.
Hvor skal du?
Jeg har noe jeg må gjøre. Vi kan fortsette dette senere.
Den siste hendelsen fikk staten til å gjøre noe.
Det har samtidig ført til aksjoner... Dette er Sandra...
Du hører på VCNE Live. Dette har nettopp kommet inn.
...politiet har...
Seks barn har blitt skutt. Leder for voldsoversynskomiteen...
Snikskytteren skjøt seks politifolk...
Det er seks måneder siden siste skoleskyting, siste masseskyting
før en snikskytter drepte seks politifolk.
Snikskytter skjøt...
Hallo, alle i tv-land. Det er vår rare datters 10-årsdag.
Som pinlige foreldre, fant vi det mest Harry titallet vi kunne. Si hei, skatt.
Vi kjøpte det hun ønsket seg, men vi skal lure henne litt.
Jo, jeg er mannen og har talt. Få ræva di opp trappen.
Det er en fin rumpe, det må jeg si. Sånn.
Én, to, tre... Gratulerer med dagen!
- Hva er klokka? - Klokka er bursdag. Stå opp, murmeldyr.
Takk, men er jeg ikke litt for gammel for stearinlys?
Godt jobbet, veldig godt jobbet.
Hva kan dette være? Billetter. Billetter til "Musehuset", skatt.
- Virkelig? Jeg er ikke fem år. - Jeg trodde du likte trampoline og huske.
"The Horror Show"? Har dere kjøpt billetter dit? Du store min!
Herregud. Takk, takk, takk!
Hallo, alle i tv-land. Det er vår rare datters 10-årsdag.
Som pinlige foreldre, fant vi det mest Harry titallet vi kunne. Si hei, skatt.
Marie?
Trinn 2: Gjentagelselse. Ny hensikt og plassering av nye triggere.
Demonstranter sier våpenloven er et brudd på deres rettigheter...
- Vær så snill, la oss være i fred. - Jeg vil bare prate.
Jeg vil bare prate, vær så snill.
Slapp du opp for steiner å kaste, eller vil du gå rett til kilden?
- Hun het Brittany. - Ingen forstår at vi mistet sønnen vår.
- Best i klassen, oppførte seg pent. - Kanskje for pent.
Aner du hva de ungene gjorde?
Likevel er vi monstrene.
Jeg er lei for det, Peter. Dere er modige.
Jeg burde lyttet. Jeg burde prøvd å forstå ham.
I stedet tok jeg ham med på jakt for at han skulle manne seg opp.
Jeg kjøpte rifla.
Adam?
Det var ikke mobbingen. Han ble mobbet.
- Hvem? - Jack på ungdomsskolen.
Men det var ikke triggeren. Faren kjøpte en rifle for å gjøer ham tøff.
Det var sanksjonen han trengte. Vi må inn i Simons hukommelse.
- Hvordan? - Vet ikke ennå, jeg jobber med det.
Hei, kan vi møtes? Ok, vi ses snart.
- Jeg bare oppdaterte ham. - Og selvsagt skulle du gjøre det.
Gjorde du det?
- Oppdaterte du ham? - Ja, alt er under kontroll.
Er han? Er han under kontroll?
Tviler du på meg, Walter?
Rachel, jeg er bare bekymret. Du er min venn og jeg stoler på deg.
Men du må huske at jeg driver firmaet.
Du må ikke glemme hvem du faktisk jobber for.
Kom alltid til meg. Først.
Du burde snakke med kona di.
Virkelig? Hvorfor det?
Jeg er ingen ekspert, men du jobber sent og ignorerer ansvaret for familien.
Ansvar for familien. Den var ny.
Jeg er skyldig. Vet du hvordan jeg kan fikse situasjonen?
Snakk med henne.
Takk for hjelpen.
Hei, Adam. Unnskyld at jeg forstyrrer, men jeg har et viktig spor.
- Det er sent. - Kan vi prate inne?
Greit.
- Så det er her magien foregår? - Ja.
- Beklager rotet. - Mitt er like ille, minus kakesmulene.
Det minner meg om Brittany.
Jeg savner dette.
Gammeldags F og U, før jeg ble sugd inn i redd verden-kampanjen.
Vitenskap er vakkert.
Bare spørsmål og svar, ingen pinlige stillheter du ikke forstår.
Sikkert at du fortsatt snakker om vitenskap?
Nei, gjør vi?
Dette prosjektet, hva gjør vi egentlig? Vi fjerner muligheten til å velge.
Far hadde valgfrihet. Og Simon, tror du han fortjener det?
Valgfrihet er ikke noe du snubler over, men noe du må fortjene.
Forsiktig, du begynner å høres ut som ham.
Edward hjalp meg etter at jeg gjorde det jeg gjorde.
Han ga meg en ny start da jeg trengte det.
Så hva jobbet du med?
Jeg programmerer nanobotene til å danne sammenvevde begivenheter.
De kan alt gjøre det. Ser du de grønne bølgelengdene her?
Det er hjerneceller med samme type minner.
Vi må bare la dem se lyset, for å si det sånn.
Jeg tror jeg skjønner, et felles tema å følge tilbake til fortiden.
Det er akkurat derfor jeg er her.
- Jaså? - Jeg vet. Lukk øynene.
Stol på meg.
Jeg skal si et ord og du sier det første du tenker på. Lukk øynene.
Vi begynner med arbeid.
Ikke tenk for hardt, det første du tenker på.
- Forskning. - Moro.
- Arbeid. - Utmattende.
- Nanoboter. - Framtiden.
- Fredelig.
- Familie.
- Familie? - Marie.
- Marie? - Brittany.
Om det du sa er sant, at hjernen lager minner som temakategorier
kan vi gi de følelsene til nanobotene som de kan følge...
- Vi viser dem veien tilbake til... - Triggerminnet!
Gir vi han følelsen fra slutten av volds- episoden, er det det han vil gjenskape.
- Hvor skal vi? - Ditt sted.
- Du mener laben? - Selvsagt.
- Jeg vet det er sent, men vi... - Er du sikker på at du vil dra nå?
La oss dra nå.
Tørk det fliret av deg! Du har satt alt på spill igjen!
Det er meg. Ja, igjen. Jeg vet.
Takk.
Sikkert at ingen så deg?
Poser.
Mora di...
Så fæl som de kan få blitt. Hun er borte for godt nå.
Tro aldri på kvinner. Hjertene deres er onde.
De er som en saktevirkende gift som ødelegger deg.
Merk mine ord.
Moras forsvinning var ikke grunn nok. Det var Edward.
- Edward er triggeren. - Vi kan ikke anta at han er ene-årsaken.
Han visste hva Simon drev med. Du så at han dekket for Simon.
Hele eksperimentet er en dekkoperasjon. Vi må si det til Walter.
Nei, det vil sette hele prosjektet i fare.
Hvordan kan vi forvente et rasjonelt resultat etter å ha blitt manipulert?
Adam, vær så snill. Adam!
Walter!
Dr. Anderson, jeg brifet nettopp senatoren om din store framgang.
Fristen har kommet og gått. Hva er de gode nyhetene?
Vi trenger mer tid.
Rachel prøver å si at de har fått gode data
og nå må de bare bekreftes igjen. Alt er bra. La oss ta en drink.
Litt mer tid...
Å se på gamle minner for å finne svar er å kaste bort min tid.
Du syns sikkert det.
Da må vi være enige om å være uenige, ikke sant?
Har du sett bortenfor ditt lille univers?
Verden faller fra hverandre.
Volden har trengt inn i alle samfunnets kroker og vi må stoppe den.
Jeg vet det du vet, og alle andre skal få vite det.
La meg få snakke litt med Adam, alene.
Rachel?
Så... Hva er det?
- Hva? - Triggerminnet.
- Hvorfor vet du om triggerminnet? - Hvordan jeg vet?
Det er irrelevant.
- Din kone, mora hans, det du sa... - Jeg elsket kona mi.
- Svært høyt, som du elsket din. - Jeg vil alltid gjøre det.
Hvem skal høre på deg da? Media, myndighetene?
En gal vitenskapsmann med en magisk minneteknologi.
Ditt ord står mot mitt.
La meg fortelle deg noe.
Jeg var etterforsker for lenge siden.
Men det vet du jo.
Jeg jobbet på gata og var veldig lykkelig.
Elsker du jobben din?
Jeg også.
Kona mi var besatt av ambisjon. Ikke hennes, men min.
Hun sa alltid at jeg var bedre. Det jeg kalte stabilt, kalte hun stagnert.
Jeg elsket kona mi.
Og jeg elsket henne virkelig.
Men det holdt ikke for at hun skulle føle seg spesiell.
En dag jeg kom hjem, ville hun at jeg skulle møte ordføreren.
Jeg tenkte: "Hvorfor ikke?"
Hva har jeg å tape? Kanskje det er tid for forandring."
Neste morgen tok jeg på meg dressen
og dro til ordføreren uten å fortelle Susan.
Ordføreren var ikke tilgjengelig, så jeg ville vente til han var ledig.
Jeg var der i omtrent en time og lurte på om jeg skulle gå.
Og... Så tenkte jeg på hvor stolt det ville gjort kona mi.
Og så er hun der. Hun smiler, håret er i uorden.
Hans hånd på hoften hennes.
Vanskelig å se hvem av oss som var mest overrasket.
Men jeg utnyttet situasjonen.
Der lærte jeg hvordan makt fungerer.
Og her er du, og her er jeg. Og kona mi...
Hun er borte.
Jeg går alltid framover.
Jeg holder meg foran feltet.
Fortiden kan ikke skade meg.
Dveler du over fortiden, stagnerer du.
Så...
Fem dager, Dr. Anderson.
Beveg deg framover, du også.
- Du må fortsette. - Du vet at jeg ikke kan.
Jeg kastet bort tiden fra starten av.
- Nei, du prøvde å hjelpe saken. - "Saken"?!
Saken med å stoppe volden når folk som Frost senior styrer?
Herregud.
Noen ganger føler jeg at de vil holde volden i gang for å finne opp en kur.
Du har sikkert rett.
Han hjalp meg å skjule det også.
Hør her... Du prøvde å beskytte mora di.
Rachel, du blir manipulert. Han får deg til å føle skyld for en ulykke.
Du er ikke som dem.
Om han bare kunne føle hvordan en anklage tynger.
Takk.
Du burde... Du burde gå hjem.
Du finner alt du trenger der.
Din dritt!
Hva faen ser du på?
Hva ser du på?
Hallo, alle i tv-land. I dag er vår rare datters tiårsdag.
Som pinlige foreldre fant vi det mest Harry titallet vi kunne. Si hei, skatt.
- Hei, skatt. - Fint. Vi har kjøpt...
...det hun ønsket seg, men vi skal lure henne litt.
- Se på den. - Lysene brenner!
Gratulerer med dagen!
- Hva er klokka? - På tide å stå opp, vennen.
Hun er borte, Marie.
Jeg kan ikke fortsette sånn.
Hver dag prøver jeg å flykte fra denne...
...smerten, men jeg klarer det ikke.
Det føles som om jeg jager...
- Billetter til "The Horror Show"! - Jeg vet ikke hva jeg jakter på mer.
Kan vi ikke begynne på nytt? Jeg har så mye igjen å gjøre.
Du hadde rett.
Hun er virkelig lykkelig.
Jeg vil være lykkelig som hun.
Vis meg hvordan, Adam.
Vis meg hvordan jeg glemmer fortiden og blir lykkelig...
...som hun.
Herregud!
Takk, takk, takk!
Hei, alle sammen i tv-land. Datteren vår fyller ti.
Vi har kjøpt det mest Harry titallet. Si hei, skatt.
Vi kjøpte det hun...
Dette er Dr. Rachel Porters konfi- densielle svarer. Legg igjen beskjed.
Rachel, det er meg. Jeg har det. Svaret.
Minner er bare opplevelser. Om vi er summen av våre opplevelser
trenger vi bare endre opplevelsene og glemme fortiden.
Da vi testet serumet ditt, overså vi at vi hadde laget et falsk minne.
Vi kan lure hjernen til å bruke denne informasjonen til å kode om.
Vi må hjelpe Simon å se triggeren i nytt lys så livet kan få ny mening.
Gi ham noe eller noen andre å være sint på.
Hør på meg, gutt.
Tro aldri på en kvinne.
Du setter alt på spill igjen.
Hjertene deres er onde.
De er som en saktevirkende gift som ødelegger deg.
Hør på meg, gutt. Tro aldri på en kvinne.
Hjertene deres er onde... onde.
Som en saktevirkende gift som ødelegger... ødelegger...
Adam, hva har du gjort?
Jeg skal vise deg.
Har du forstått?
- Hvordan kunne du? - Ser du ikke at det var meningen?
Vi kan ikke kontrollere vold. Det er en avhengighet som må avledes.
Selv om jeg var enig, hadde du ingen rett til å gjøre det.
Det? Han fortjente det.
Adam, ser du ikke noe feil i å fabrikkere et minne uten hans tillatelse?
Du har nettopp endret livet hans.
Vent litt, og det skal du si?
- Hva skal det bety? - Dere alle.
Walter, du, senatoren. Vil ikke dere gi dette brygget til alle mennesker?
Hvem ga dere lov?
- Herregud! - Få tak i hjelp! Få tak i noen!
- Du drepte henne. Du drepte henne! - Adam...
Du må gå. Jeg orker ikke se deg bli skadet.
- Rachel, jeg er ikke redd ham. - Det er ikke ham jeg frykter.
- Jeg tar meg av dette. - La meg gjøre det, Walter.
Jeg elsket kona mi. Jeg ville aldri skadet henne. Hun forlot meg.
Du skulle holde styr på denne gærningen.
- Det er du som må holdes styr på. - Jaså, sier du det?
Vet du hva? Du skal få betale dyrt for dette.
- Pust, Adam. - Herregud.
Det er ynkelig. Tror du virkelig at du har astma?
Nei, Edward. Du har alt fått bekreftelsen.
Nå holder det. Du forsikret meg om at dette ville fungere.
- Det er ikke virkelig. - Dette er mitt livsverk.
Det gir symptomer på en vanlig lidelse.
- Hva snakker du om? Hva er ikke? - Alle dere.
Vi kan gjenskape minner basert på tilgjengelig informasjon.
- Hvem tror du at du er? - Du vet hvem jeg er.
Ja, det gjør jeg. Du er ditt eget mislykkede eksperiment.
- Du lever blant de døde. - Tenk på Simon, vi kan redde ham.
- Nei, jeg vil høre dette. Hva mener du? - Så du vil høre dette?
Hvem tror du drepte datteren din?
- Rachel, hva...? - Vis ham hans eget verk.
Da du gikk herfra første gangen, så rømte Simon.
Han fulgte deg hjem.
Med sterke medisin og sterk drift, begynte han å like smerten.
Overrasket? Du vil like det med tiden.
Nå er det ditt hus, mine regler.
Han drepte henne! Han drepte henne!
La meg hjelpe deg med smerten!
Du må leve med smerten, akkurat som jeg.
Det var tre trinn etter at vi undertrykte det originale minnet.
Trinn 1: Addisjon, der vi skapte en ny verden. Minnet om skoleskytingen.
Trinn 2: Gjentagelselse. Ny hensikt og plassering av nye triggere.
- Du ville jeg skulle treffe Peter. - Ja.
Og Marie.
Hun var den emosjonelle guiden som holdt meg på sporet.
Hun er borte, Marie. Hun er fri nå. Uansett hvor hardt jeg prøver...
...blir jeg ikke kvitt smerten mer.
Du hadde rett. Du hadde rett.
Se på henne, hun er så lykkelig.
Vis meg hvordan, Adam. Hvordan glemme alt og bli lykkelig.
- Jeg kan prøve. - Herregud!
Ideen om at du kunne få tilbake alt, motiverte deg til å finne en kur.
Marie ville bleknet i livet ditt på en mer skånsom måte enn i virkeligheten.
Du kunne endelig gi slipp og gå videre i livet.
I stedet føler jeg alt på nytt.
Du ville dette, Adam. Bare ved å finne en løsning kunne du beholde forstanden.
Senatoren jobbet for å finne en ny testperson. Alle trodde Jack var død.
Han ville dødd, men senatoren fikk ham først. Du hadde alt behandlingen, Adam.
Men hvordan kunne vi vite at den fungerte?
Vi trenger bekreftelse.
Uten er ikke behandlingen komplett.
Hvem er bedre til å teste den enn jeg?
Hva om den ikke virker? Hva med ansvar?
Den virker.
- Det er sønnen min der inne. - Og det var min familie.
- Sikkert at planen er i orden? - Det er den.
Jeg holdt deg på sporet så du kunne finne den på nytt og vi fikk bekreftelse.
Da du jobbet med Jack...
...kom du og jeg...
...nær hverandre.
Jeg er så lei for det.
Hvor skal du? Adam!
- Adam, vi kan fikse dette! - Jeg skal fikse dette.
Hva gjør du?
- Du ødelegger alt vi har jobbet for. - Det har vært sånn altfor lenge.
Du burde ikke være her.
Flytt deg! Flytt deg! Nå!
Adam!-Gjør noe!
Gjør noe!-Adam! Adam! Adam!
Adam, hold opp!
Takk, takk.
Vi gjør alle feil. Jeg har gjort mine.
Vi ofrer alle noe. Det har jeg også gjort.
Alt er en del av reisen.
Slik er reisen i dette landets krig mot vold.
Hver dag, år etter år, får vi høre at volden øker.
Det rammer landet, byene, samfunn, men mest av alt familien.
Når skal det ta slutt? Vel...
Jeg kan kunngjøre at i dag er dagen.
I dag skal vi snu utviklingen.
I dag skal vi kunngjøre at vi endelig har funnet svaret.
- Sikkert at det er dette du vil? - Ja. Han har lidd nok.
En behandling for de som ikke klarer å bryte med volden
og en vaksine mot framtidige forbrytelser.
Jeg lover at jeg med enhver celle i kroppen min
at jeg skal gjøre alt jeg kan for å gjøre vaksinen tilgjengelig så snart råd er.
I dag er dagen da vi sier: "Nok!"
Mine damer og herrer, vi kommer til å finne fred.
ALZHEIMERS-LABORATORIUM
Takk, takk, takk.
.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.nordicB.org
Dedisert til vår kjære venn Olufemi "Kash" James
Tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com