God morgen. Om mindre enn 48 timer-
- skal mennesket starte sin første reise for å lande på månen.
Når Vietnamkrigen forårsaker spenning ser omverdenen mot Cape Kennedy-
- der man jobber døgnet rundt for å forberede Apollo 11 for oppskyting.
Etter fire dager skal Neil Armstrong og Buzz Aldrin-
- sette fot på månen sent søndag kveld den 20. juli.
Oversettelse: Nina Eidheim www.primetext.tv
Quang Nam-provinsen, Sør-Vietnam 14. juli, 1969
Er det ikke på tide med tørka kjøtt, Joiner?
- Hva faen har han funnet nå? - Joiner?
Vennene våre har visst etterlatt en liten overraskelse.
- Godt gjort. - Herlig. Takk, Joiner.
- Takk, Joiner. - Hvordan gjør han det?
Be Jane om å slutte å ligge med lærerne og sende neste pakke.
Be henne sende tubeost også. Takk, Joiner.
- Fortell ferdig historien. - Hvor var jeg?
Du var på pariserhjulet med miss Ohio i trang kjole, tiara og hele pakka.
Selvsagt. Vi satt der og hun så på meg og jeg så på henne.
Da vi nådde toppen - bang! Jævelen stoppa.
- Ja, de slipper jo på folk. - Nei, den var død.
Et tannhjul gikk av, eller noe.
Der satt vi, jeg og miss Ohio.
Vi så ned på det vakre lyset og fullmånen hang over oss.
Det var en folkemengde under oss.
- Ja, fortsett! - Hun så meg i øynene.
Stemningen var til å ta og føle på.
Plutselig går båndet av, hun dro ned glidelåsen og begynte å ta på meg.
- Sånn skal det låte. - Jeg har tatt det 1000 ganger.
- Hvorfor hender sånt aldri meg? - Det gjorde det jo.
Men det var dine egne hender.
Ikke le. Det var ikke morsomt. Ikke le.
Joiner. Hva er poenget med nattevakten?
Minene vil ta hånd om de som sniker seg omkring.
Hovedkvarteret. Dette er Charlie 2. Vi vil ha en stor pizza. Raska på.
Kom igjen, det var jo morsomt. Ikke engang et smil?
Ok? Kan ikke du bare holde kjeften?
Det er Charlie 2! Kontakt med fiende! Kontakt med fiende!
Ber om ildstøtte og retrett!
Lader om!
Herregud!
Faen.
- Er dere ok? - Endelig!
- Ikke besvim. - Vi lander nå.
- Landingsplassen er klar! - Du kommer til å klare deg!
Vi må sette i gang! På tre. En. To.
- Joiner! Er du ok? - Jeg er ok. Løft!
Løft!
Skuddsikker? Kjøss meg i ræva.
- Hvordan har Burns det? - De sender ham til Da Nang.
Tilstanden hans skal stabiliseres og så får han dra hjem. Du, da?
Pokker ta.
Det stemmer ikke.
Ok. Brevene og pakkene hennes kom ikke like ofte.
Men hun har hatt eksamensperioder.
Universitetet er et stort hopp fra high school i Indiana.
Men dette? Det er ikke Jane.
Vi har alltid hatt planen vår.
- Tror du at det er en annen... - Ikke si det.
Jeg er lei for det.
Hva faen skal jeg gjøre nå?
Skaff en ny plan.
Hongkong Internasjonale flyplass Kai Tak
Oppstilling.
Dere vet hvordan det går til, men jeg skal repetere det.
Alt dere sier og gjør påvirker oss alle og hele landet vårt.
Husk dette, mine herrer. Drikk dere fulle. Bli forelsket!
Gjør hva dere vil, men klokken åtte om en uke er det best dere er her.
Oppfattet?
- Jeg sa "oppfattet"! - Ja, sir!
Tre av. Forsvinn.
Første stoppested er Madam Wus. For en pris får man dame, sprit og losji.
- Det blir basen vår. - Horer og sprit? Nå ligner det noe.
Så rekognoserer vi og om det fins bedre berter, bytter vi lokale.
- Joiner trenger en proff. - Hvor pokker er han?
- For fanken, Joiner. - Vi finner ham.
Gå. Jeg henter Joiner. Han driver nok og ringer og driter seg ut.
- Hallo. Hva er det med deg? - Jeg skal treffe Jane.
Hun er borte. Du kan ikke dra fra krigen fordi du savner jenta di.
Du hørte Johnson. Klokken åtte om en uke. Jeg kommer. Vi flyr gratis.
Dette er ingen spøk.
Jeg var så nær ved å dø. Det er en cm.
Jeg fikk en ny sjanse og jeg skal ikke kaste bort den i Hongkong.
Så i stedet vil du kaste bort livet ditt? Hvis du stikker, er det kjørt.
Bare om jeg ikke kommer tilbake i tide.
Du ble dumpa. Det er kjipt og du er trist. Jeg beklager.
Men det fins en million andre jenter som har samme deler som hun.
Det fins bare en Jane.
Hun er bare en jente. Jeg er lei for det, men du trenger å høre det igjen.
Hun vil ikke treffe deg mer.
Vi ses neste uke.
Wright. Kom hit.
15 sekunder. 12, 11, 10, 9...
Stol på meg! Du kommer aldri til å glemme hvor du var da de landet.
Kan jeg få vindusplassen?
Hva gjør du her? Jeg mener alvor. Du må forlate flyet.
Jeg kan ikke forlate kompisen min.
Hvis noen skal klare dette, kan du gi deg faen på at det er meg.
- Dette er ingen lek. - Gutta kommer til å drite på seg.
Er du tørst? Jeg er tørst.
Ikke trykk mer!
En dag om gangen. Det er sånn man overlever.
Så ofte sitter man i bakhold og man vet ikke hvem som kan dukke opp.
Man vet ikke om det er din siste stund.
Hvis jeg hadde visst at det skulle bli sånn...
Oppe blant skyene med to av de vakreste englene jeg har sett.
Da kunne de ha beholdt sine purpurhjerter og bronsestjerner.
Dette holder som belønning.
Plikten kaller.
- Vi får prate senere. - Ok.
"Du er skikkelig flink, Wright."
"Å, pytt. Jeg tenkte at du ville sette pris på flyvertinner."
- "Gleden er min..." - Hun ble redd.
Blondinen eller brunetten?
Jane.
Det var lettere å gjøre det slutt enn å uroe seg for om jeg ville dø.
Når jeg viser at ingenting vil skje, kommer hun til å roe seg ned.
- Vi har akkurat sett folk... - Forlovelsen skulle skje etterpå.
Vi ville ikke ødelegge noe.
Men nå tror jeg at hun kanskje trenger det.
Noe å holde fast ved for å klare det alene.
Jeg skal fri til henne.
Kjempebra. Det er en kjempebra ide.
Mine damer og herrer. Apollo 11 har forlatt jordens omløpsbane.
Jeg vet at dere sammen med oss ønsker dem lykke til.
Se! De har en statue av meg. Steinkuken.
- Forstår du? - Ja.
Ann Arbor, Michigan
Står til, søta?
- Så det blir ingen middag, da? - Dra til helvete, barnemordere.
Unnskyld?
Glem det.
Er det takken?
Hei, kompis.
Kan du flytte på deg?
- Har dere virkelig havnet riktig? - 215 Forest Street.
Jeg kan den adressen like bra som navnet mitt.
Det er bra. Studenter må vite at når de bruker Arbor Bank...
...så finansierer de krigen. - Kan jeg trykke det?
La oss gjøre det.
Hvis dere rekrutterer, har dere visst kommet feil.
Nei, jeg leter etter Jane.
Det fins ingen som heter Jane her.
- Vent litt. - Jane?
- Var det for sterkt? - Dalton.
Hei, Janie.
Herregud.
Overraskelse.
- Herregud, som jeg har savnet deg. - Jeg har vært så urolig.
- Utrolig at jeg får holde rundt deg. - Hva er det som foregår?
Jeg trodde at du var i Vietnam.
Faen. Det er alltid sånn. Jeg er borte i ti minutter og alt skjer da.
Hei. Jeg er menig Micky Wright og det er kompisen min Dalton Joiner.
- Hvem er du, min skjønne dame? - Jeg heter Candace.
Det er hyggelig å treffes.
Joiner har kommet hjem fra Vietnam for å treffe Juniper.
Eller Jane, avhengig av hvem man spør.
- Juniper? - Burde ikke dere hoppe i køya?
Det er utrolig at Juniper har en kjæreste i Vietnam.
La meg gjette. Du ser oss og syns at vi er fienden?
Nei, slett ikke. Vi vet at dere har blitt lurt av Nixon-
- Kissinger og Westmoreland, akkurat som resten av USA.
Det er ikke deres feil at dere er uutdannede.
- Unnskyld meg? - Uopplyste.
Hvis du ikke har vært der, aner du ikke hva krigen handler om.
Joiner og jeg har vært der i seks lange måneder.
Vi vet at krigen er dritt. Kanskje vi ble lurt eller bare er gammeldags-
- men vi trodde at det rette var å dra til Vietnam.
- Joiner var frivillig. - Ingen klandrer dere.
Kanskje det, men du må respektere hva han gjorde.
Han hadde mot til å med egne øyne se at det vi fikk høre var løgner.
Hva gjorde han? Han reiste seg opp og gikk derfra.
Kall meg uutdannet eller uopplyst om du vil-
- men jeg er stolt over å ha fulgt ham ut i strid-
- og jeg fulgte ham hjem i protest.
Hvorfor sa du ikke noe?
Dette blir en kjempebra artikkel.
- Hvor vil du begynne? - Jeg vil begynne med Jane.
Juniper. Nei, Jane.
Gammeldags eplevin...
- Dette var en bra ide. - Er du gal?
Hestepiss. Så du hun Candy?
- Desertører. Hva faen tenkte du på? - Slapp av. Du er en helt.
- Nå må du bare gå opp og pule. - Får de vite det, henger de oss.
- Jeg tror at vi blir skutt. - Tjuvperm er ille nok.
- Du sa... - Glem det. Du sa at vi har desertert.
Det er ikke noen dager i cella, men krigsrett!
Hvem skal få vite det? Vi er tilbake om noen dager. Vi er blant venner.
Vi er helter.
Tenker du aldri før du lar dritten fly ut av munnen?
Nei.
Hør her. Du har 72 timer på deg til å knulle deg gul og blå.
Tre av. Opp med deg.
Jøss. For noen dager siden trodde jeg ikke vi ville overleve.
Hvis jeg hadde visst at det ville bli sånn... På et herlig sted-
- med den vakreste engel jeg har sett, hadde jeg kommet for lenge siden.
Unnskyld.
Sa du den vakreste engelen?
- Ja. - Ok.
Jeg bare fleipet.
Står til?
Hva har du gjort her? Har du skadet deg?
Det er ingenting. Det er bare en skramme.
Hvorfor kaller du deg Juniper?
Det er bare et navn.
Herregud. Vet du hvor urolig jeg var?
- Neste telefonsamtale skulle... - Jeg vet det.
Det er ok. Du trenger ikke være urolig lenger.
Hei.
Unnskyld. Det var ikke meningen å skremme deg.
Jeg leser en av artiklene dine. Den er ganske bra.
Takk.
Nei. Jeg drikker faktisk ikke.
- Virkelig? - Ja.
Jeg som trodde at alle journalister var fyllesvin.
Jeg syns at det dere har gjort er fantastisk.
Hvordan klarte dere det?
- Vi gikk. - Dere gikk?
Vi var ute på spaningspatrulje. Jeg og Joiner var ved Laos grense.
Vi begynte å prate om krigen og hva det betydde.
Joiner sa: "Tenk om vi ble savnet i kamp?"
Jeg er gnist. Jeg kan rapportere at vi er hakk i hæl på slemmingene.
Kaller dere vietnameserne det?
Det kaller jeg alle som vil drepe meg.
Greit nok.
Så sluttet vi å kontakte dem. Total radiostillhet.
Å stikke var den enkle delen. Å komme seg hjem var en annen sak.
Janie.
Jeg heter Juniper.
I Thailand solgte vi våpen og bestakk en flyger som fløy oss til Singapore.
Han var ganske kul. Han smuglet oss til Toronto. Etterpå var det lett.
Det er sykt kult.
Hvorfor har dere fremdeles på dere uniformene?
Joiner ville ikke skremme Jane.
- Du... Peter og jeg... - Jeg forstår.
Vi vil skrive en artikkel om dere i neste nummer.
Holder det ikke med å dumpe meg? Du vil få meg skutt også.
Jeg lover at vi ikke skal bruke noen navn.
Vi skal ikke trykke den før dere har reist.
Vi vil ha noe som viser hvordan det egentlig er der. Sannheten.
Sov på saken! Ok?
Ok. God natt.
- Hvem faen skal du forestille? - Jeg er jo desertør.
- Husker du? - Du ser tåpelig ut.
Jeg må gjøre det. Jeg må fri i dag.
Gjør det, da.
- Du fortsatte vel der du sluttet? - Ja.
Ja, men det var annerledes.
- Fantastisk. - Ja, ja. Plag meg ikke.
Jeg trenger en ring.
- Ser ikke Dalton kul ut? - Som aldri før.
- Ny uniform, soldat. - Herregud.
Vi skal til South U. Vi skal gjøre det til vårt forum. Bli med og se.
Det høres kjempegøy ut.
Der har du det. På tide å kjøre.
- Har du gryn? - Ja.
Tror du at jeg har noen sjanse med Candace?
- Ærlig talt? Nei. - Jeg håpet at du ville si det.
Kom igjen.
Jeg må bare gjøre et raskt ærend, men jeg kommer senere.
Hva slags ærend?
Ikke tenk på det. Jeg kommer til å finne deg.
Det gjør du alltid.
Ærend? Var det alt du kom på?
Hvorfor ikke?
Du kunne like gjerne ha sagt at du skulle kjøpe en ring, men...
- Hva skulle jeg ha sagt? - Ærend er kjempebra.
Takk.
- Hold deg i skinnet. - Hvor moro er det?
- Jeg har et viktig spørsmål, Candace. - Ja?
Hvor fins det gode burgere?
Jeg skulle ønske at Kennedy kunne se drømmen sin gå i oppfyllelse.
Han svarte faktisk på et av brevene mine.
Han takket, men fordi jeg var 14, fikk jeg ikke bli med i fredskorpset.
Da jeg var 14 prøvde jeg bare å få ligge med noen.
Jeg burde ikke sagt det.
Løste du det, da?
Etter hvert.
Jeg antar at dere ikke får så mye mat der borte.
Har du noensinne spist C-rat?
Nei, det har jeg ikke. Jeg pleier ikke spise rotter.
Du drikker ikke, du røyker ikke bønner og du spiser ikke rotter.
- Du er ikke særlig morsom. - Nei, jeg antar det.
Militærmat. Man har ikke levd om man ikke spist skinke og limabønner.
Ja, det høres jo kjempegodt ut.
Hvorfor ble du ikke med i fredskorpset?
- Det var viktigere problemer hjemme. - Foreldrene dine?
Vietnam. Jeg begynte å jobbe med Bobby Kennedys valgkampanje.
Hvis de ikke hadde skutt ham, hadde krigen vært slutt nå.
- Jeg tror ikke det. - Hvorfor sier du det?
Det er vanskelig å tenke seg at noen ville kunne stoppe det bare sånn.
Det er vanskelig å tenke seg at de skal til månen, men det skal de.
- Takk. - Vil du ikke ha noe?
Nei, det er nifst å se ham spise.
- Takk. - Det er ekkelt.
- Skal du spise alt det? - Etter hvert.
Dalton.
Stopp vervingene! Stopp vervingene!
Har ikke disse folka jobb?
Gå på jobben eller protestere mot krigen?
- Det er et lett valg. - Ja da, så lenge pappa betaler.
Peter virker som en engasjert borger.
Han er mildest talt lidenskapelig.
Lidenskapelig etter å stoppe krigen?
Blant annet.
Som for eksempel?
Det er opp til deg. Det er ditt show.
Vet du hva? Vi kan tenne en gnist her.
Jo lenger vi lar det fortsette, desto verre kommer det til å bli.
Jeg vet ikke. Jeg tror at det vil renne ut i sanda.
All makt til folket! All makt til folket!
- Ray skal holde tale! - Hallo.
- Hei, Wright. Vi burde nok stikke. - Kom igjen.
Vi kriger og protesterer mot krigen samme uke. Råkult.
- Jeg mener alvor. - Kom igjen.
- Kom! - Ok.
All makt til folket! Vi har makten, purkesvin!
Ja.
Jeg skal fortelle dere noe.
Mens alle ser opp på månen, er det ingen som ser ned på sannheten.
Apollo 11 er et eneste stort distraksjonsmoment.
Det er et sirkus. Et sirkus som militæret har iscenesatt-
- for at vi skal glemme drepingen i Vietnam.
De sender Walter Cronkite og de andre medielederne til Houston.
Hvem bryr seg da om å telle likene i Saigon denne uken?
Neil Armstrong og Buzz Aldrin.
Hvem er de?
De er bare et par klovner i dette milliardsirkuset.
Våkn opp! Vil dere prate om ekte helter?
Jeg prater om de som risikerer sine liv for noe de tror på.
Dere trenger ikke lete mer, for vi har ekte helter her.
Det stemmer. Jeg prater om to amerikanske soldater-
- som våknet en morgen i Vietnam og følte at det var nok nå!
To amerikanske soldater som hadde mot til å si:
- "Ikke faen! Vi blir ikke her!" - Oi da.
- Hva sa de? - "Vi blir ikke!"
Desertører? Ikke når jeg har befalet.
- Hva sa de? - "Vi blir ikke!"
Da setter vi i gang.
Tøm gatene! Jeg gjentar, tøm gatene!
Spre alle i området.
- Vi stikker nå. - Kom!
Stikk hjem, snutesvin! Dette er ikke Saigon!
- Stikk hjem, snutesvin! - Stikk hjem, snutesvin!
Vi har rettigheter. Ytringsfrihet! Første tillegg.
Jane! Nei, Jane!
Jane! Kom!
- Vi må stikke. - Snutesvin!
Slutt! Slutt, vær så snill!
Snille deg! Slutt!
- Hva holder dere på med? - Isaac!
Kom igjen. Jeg har deg. Kom igjen.
Er du ok? Herregud.
Kom igjen.
- Er du ok? - Ja.
Du trenger ikke skrive den delen.
Kan noen fortelle hva faen det der handlet om?
- Er du ok? - Jeg har det fantastisk.
Ray tok en sjanse. Iblant må det bli dårligere, før det blir bedre.
Noen ungdommer som kaster ting fordi de ikke har noe bedre for seg.
Derfor er vårt beste våpen sannheten.
Gutter som dere kan gjøre en innsats.
Fortellingen deres kan vise hva som foregår i den jungelen.
Jeg har aldri sett noen jungel. Det er risfelt, skoger og stier.
Man går i sirkler hele dagen.
Jeg er lei for det, men du stopper ikke krigen med din lille avis.
Isaac. Kan du hjelpe meg?
Ok. Ja.
Det var fint.
- Vær så god. - Joiner.
Kameraten din tar feil.
Leser folk om dere, kommer folk fra f. Eks. Hammond til ikke å dra dit.
Det er akkurat slik man stopper krigen og får hjem kameratene deres.
Si morna, Joiner. Vi stikker i morgen.
Jøss.
Hva?
Trenger du noe?
En pute, kanskje?
Nei, jeg skal ikke sove.
Det du gjorde for Isaac var ganske fantastisk.
Det var det minste jeg kunne gjøre. Du lot meg sove på sofaen din.
Du måtte se på når jeg spiste.
Ja.
Ok.
- God natt. - God natt.
Ja...
Peter syns at du er en helt.
Det gjør alle her.
De vil at du skal bli hos oss.
Her?
- Det er helt sprøtt. - Nei. Nei, nei.
Det er det ikke.
Peter kan skrive at du er i Canada. Vi kan skaffe et falsk ID.
Nei, Jane.
Jeg vil ikke ha et nytt navn.
Jeg vil avslutte tjenesten min, komme hjem og dra hjem til Hammond.
- Avslutte tjenesten din? Du er... - Nei.
Jeg er ingen desertør.
Hva?
Jeg har permisjon.
Så vidt hæren vet er vi i Hongkong.
- Men alle tror... - Hvem bryr seg om hva andre tror?
De idiotene vet ikke engang hva de prater om.
De idiotene er vennene mine.
Unnskyld.
Du får ikke dra tilbake.
- Du er jo alt her, Dalton. - Jane.
Jane.
Vil du gifte deg med meg?
Når jeg har råd, skal jeg kjøpe noe større. Det lover jeg.
- Du liker den ikke. - Jo, jo.
Det gjør jeg.
Har du nattevakten?
Har du gjort det?
Ja, vi skal gifte oss.
- Herlig. Gratulerer. - Takk.
Vi burde feire før vi drar tilbake.
Hva er det?
Takk. For at du ble med meg og alt.
- Jeg stiller bare opp for vennen min. - Det var ganske sprøtt av meg.
Og enda sprøere for deg. Jeg setter pris på det.
Ja da, ja da.
Gå tilbake til kjæresten din! Jeg fikser dette.
- Du avskyr den. - Nei, den er bra.
Men vi trenger navnene for at det skal bli ekte.
Det går ikke. Jeg har lovet Micky.
- Flott. - Herlige lyder å våkne til.
Klokka er to.
- Har du smøremiddel? - Vi har noen som reparerer den.
Jaså? Spark ham. Lagrene er knusktørre.
Sett den i gang!
Herlig. Takk.
- Jeg er flink med hendene. - Ja, jeg ser det.
Helvete.
- Skal ikke dere stikke snart? - Nei, det skal vi ikke.
De skal gifte seg.
Hva? Vis ringen!
Juniper.
Kom igjen. Vis den!
Gratulerer.
Hvor skal vi ha den siste store festen?
- Kom, så danser vi. - Kan vi ikke...
- Oppdrag fullført. - Ja.
- Vi har jo ikke bestemt dato. - Detaljer. Opp med humøret.
Det er fest.
- Du satte deg på meg. - Prøv dette her!
- Det rocker ræva av Hanoi Gold. - Han er den eneste som ikke røyker.
- Hva? - Kom igjen, Dalton.
Slipp deg løs for en gangs skyld!
- Nei. - Så...
Micky. Fortell oss nå...
Hvorfor går ikke alle andre sin vei akkurat som dere?
For hvis de får tak i deg, låser de deg inne på Leavenworth.
Ok, men er ikke det bedre enn en kule i hodet?
Ja, kanskje i dag.
Hvordan blir det når de slipper deg ut? Hvem vil gi deg jobb, da?
Ingen. Man kan like gjerne være død.
- Var det morsomt? - Jeg vet ikke.
Jeg ville heller sitte inne enn krige.
Jaså? Si det når du blir innkalt.
Ok.
Vil du danse?
Veldig gjerne.
Hvorfor er du nødt til å bære radioen?
Jeg ba om den. Jeg ville ikke kunne gå i teten som Joiner.
Jeg har ingen lykkebringende kjæreste hjemme.
Vietnam er en eneste stor felle.
Det lærer man så fort man kommer dit.
- Vil du fortelle hva som skjedde? - Ja.
Vær så god.
Sug det inn, hold igjen, ta et shot og blås det ut.
- For kaptein Puff. - Kaptein Puff.
Bånnski.
Ja, skål!
Menig Dalton "joint" Jointer. Menig Joiner.
Første dag traff jeg en stor korporal fra Tennessee.
Alle kalte ham Moonshine. Han gikk bort til meg og sa:
"Gutt. Meld deg frivillig til å bære radioen!"
"Du havner i midten. Det er tryggeste sted."
Jeg humpa i vei og følte meg lurt. Den er skikkelig tung.
Så smalt det.
Tetfyren gikk på en mine.
Det var Moonshine.
Jeg kalte inn helikoptret, men han var død da de kom.
Elleve dager til, så hadde han vært ferdig.
Joiner tok teten etter det. Vi gikk ikke på noen felle etter det.
Se på kompisen min nå!
Ikke reis i morgen!
Vi må dra.
Jeg vil vise deg et sted før du drar.
Hvor?
Et fredelig sted.
Et vakkert sted.
Du trenger det.
Jeg ser alt noe vakkert.
Hallo! Ikke rør henne, for faen!
Ingen rører jenta mi. Ingen!
Det er ok. - Det er ingen fare. Han bare tuller litt.
Ro deg ned.
Hun er et menneske. Ingen eier henne.
- Ro deg ned. - Opp med deg, din hippiejævel!
- Kom igjen! - Slutt! Hva er det med deg?
Meg?
Han tafset på deg. Hva faen er det med deg, Jane?
- Ikke kall meg det. - Hva?
Jane, Janey. Det er ikke meg lenger.
Hva snakker du om?
Bare gå.
Gå, Dalton.
Dere misfostre kan dra rake veien til helvete.
Flytt dere!
Jeg skal lappe ham sammen igjen.
Ok, fortsett!
- Trenger du virkelig ingenting? - Gå vekk.
Kommer du til å klare deg?
- Jeg overgir meg. - Jeg skal treffe Candace.
- Hvordan har Dalton det? - Kjempebra.
Hvordan tror du at han har det?
- Er du sulten? - Micky Wright er alltid sulten.
Jeg trodde ikke du kom tilbake.
Det låter som du ikke kjenner meg.
- Er vi framme snart? - Kom igjen.
- Fortsett å gå! - Nei.
Ikke før du forteller hva du har for noe greier med Peter.
- Hva snakker du om? - Det vet du.
Nå?
Tror du at jeg ville være her om jeg hadde en greie med Peter?
- Du er smart. - Jaså?
Du forutser alt jeg vil gjøre.
Mener du at noen faktisk faller for "den vakreste engelen"?
Ja. Noen.
- Lukk øynene! - Hvorfor?
- Lukk øynene! - Ok.
Det er en overraskelse. Stol på meg!
Ok, nå kan du begynne å gå.
- Du rører rumpa mi. Var det meningen? - Nei.
Fortsett å gå!
Litt til.
Ok.
Du kan åpne dem nå.
Et fredelig sted. Et vakkert sted.
Du burde ha bedt meg om å ta med badebukser.
Det hadde ødelagt overraskelsen.
Takk.
Geronimo!
Det er et lite skritt for mennesket-
- men et stort skritt for menneskeheten.
- Det ser vakkert ut. - Det har en mørk skjønnhet.
Det er annerledes, men det er veldig vakkert her.
Noen sa at jeg aldri ville glemme hvor jeg var under månelandingen.
Og?
Han hadde rett.
Jeg er enig.
Jeg kan ikke tenke meg at du spiller fotball og skader folk.
Jeg kan ikke tenke meg at du kunne desertere.
Det er ålreit.
Jeg kjøpte ikke Wrights historie likevel.
Men man må jo tilstå at han virkelig kan prate piss.
Ja, det kan han virkelig.
Si meg en ting, og svar ærlig-
- kunne du gjøre det igjen, nå når du vet hvordan det er...
Ville du dra dit likevel?
Jeg ville ikke meldt meg frivillig.
Og om du fikk brevet?
Jeg trodde at du studerte?
Faen, Isaac.
God morgen.
Den første morgenen jeg våknet i Vietnam-
- så jeg fantastiske røde sommerfugler overalt.
I et øyeblikk glemte jeg hvor jeg var.
Iblant tror jeg at vi er som dem.
Vi går fra sted til sted uten noen egentlig plan.
I alle fall ingen tydelig plan.
Micky. Jeg har venner i Calgary.
- De har en bondegård. Du kan dra dit. - Jeg er ingen bonde.
Ikke spøk med det. Politiet leter etter dere.
- De har banket på dører. - Hva?
Unnskyld, jeg burde ha fortalt det tidligere.
- Det var egoistisk. - Glem det. Vi må stikke.
- Canada, da? - Vet ikke. Jeg skal advare Joiner.
Slipp meg av her. Huset er ikke trygt.
Du kan ikke fly omkring planløst.
Vi ses ved restauranten. Gi meg noen timer å ordne alt på.
- Du gikk glipp av månelandingen. - Har du sett Juniper?
Nei, jeg har jobbet.
Vi må få Micky og Dalton til Canada.
Hørte du meg?
De skal ikke dra til Canada.
De skal dra tilbake til Vietnam.
- Hva snakker du om? - Dalton har ikke desertert.
Han kom hjem for min skyld. Micky bare ble med.
- Vi må dra. Purken ser etter oss. - Vet du hva som hadde vært kult?
Hvis Neil og Buzz bestemte seg for å ikke komme tilbake.
- Det hadde vært noe. - Ja.
Neil og Buzz tar tjuvperm.
Eller enda bedre. Neil og Buzz deserterer.
- Unnskyld meg? - De har jo kommet fram.
- Hvorfor dra tilbake nå? - De kan ikke bli på månen.
Nei, det kan de ikke, men det kan vi.
Hva snakker du om? Vi skal ikke desertere.
- Hvorfor ikke? - For man deserterer ikke.
Du skal lede troppen vår, for det var det du skrev under på, Joiner.
Var det?
Jeg skrev under for å vinne en krig.
Men jeg lærte meg at det ikke fins noen krig å vinne.
Kom igjen. Du var jo der da de dro inn den istykkersprengte typen.
Vi visste da at krigen bare handlet om en ting. Å holde seg i live.
Fra det øyeblikket visste jeg at jeg var nødt til å fokusere på Jane.
Jeg må holde meg våken på vakten og sjekke hytta. Hun regner med meg.
Jeg fant alle feller fordi jeg var nødt til det!
Uten Jane kommer jeg til å være død der borte.
Virkelig?
Og gutta, da, Joiner?
Franklin, Sanchez, Burns og jeg.
Skal du la oss i stikken?
Herregud. Tror du ikke at jeg vet hvordan det føles?
Vet du hvor gjerne jeg vil flykte med Candace? Jeg drar gjerne til en gård-
- men det skal jeg ikke.
Det er tirsdag i Hongkong og vi skal tilbake.
- Burns skal ikke dra tilbake. - Nei, for han reddet våre liv.
Nå ligger han på sykehus og lurer på om han vil kunne gå igjen.
Du ga ditt ord. Ikke å vinne krigen, men å beskytte troppen.
Vi regner med at du skal beskytte oss. Hvorfor tror du jeg ble med?
Mitt ord?
Du vet ikke hva det betyr.
Opp med deg!
Burns er død.
Jeg har akkurat pratet med faren hans.
Stafylokokkinfeksjon. Han forlot aldri Da Nang.
Det var en kar i vår platon som het Burns.
Jeg og Joiner lå ille an og vi hadde ikke en sjanse for å overleve.
Burnsie og gutta risikerte sine liv for å redde oss.
Jeg ville ikke engang vært her uten ham.
Burns ble skutt. Riktig ille.
Jeg fikk akkurat vite at han døde på et møkkasykehus i Vietnam.
Er du ferdig?
Jeg er ikke i humør for ennå en historie.
- Hva snakker du om? - Har du det moro på permisjonen?
Har du fått det du ville? Ennå en bra historie til vennene dine?
- Jeg ville aldri... - Utnytte meg?
Din jævel.
Sa Wright at jeg var her?
Isaac.
Det er morsomt.
Jeg har et bilde i hodet.
Det er deg, meg, et hus og barn.
Vi inviterer foreldrene våre på grillmiddag.
Men det er ikke bildet ditt lenger, Juniper.
Hva er det?
Du kalte meg Juniper.
Det er den du er nå. Eller hva?
Den er virkelig flott, Dalton.
Behold den.
- Når går flyet? - 8.55.
Jeg vil alltid elske deg.
Det kommer aldri til å forandre seg.
Juniper.
Takk for alle pakkene. Du ga oss noe å se fram til.
Det var så lite.
Det var dumt.
Herregud. Hva holder du på med?
Wright drar ikke halvveis rundt jorda uten en jentehistorie med bra slutt.
- Det er over. Snu. - Nei, det er det ikke.
Du skal dra til Candace og være som Steinkuken.
Du skal stolt strekke deg og aldri vike i din overbevisning.
Hva er det?
Jeg er imponert.
Det var nesten morsomt. Nesten.
Det er på tide å trekke av.
Sikt mot hjertet.
- Får man haik til buss-stasjonen? - Hopp inn.
Vi venter på Wright.
- Jeg vil bare treffe Candace. - Hun vil nok ikke treffe deg.
- Og? - Reis til jungelen. Risfeltet.
- Jeg sa det jo. - Flytt deg.
Jeg skal telle til tre.
Hvis du ikke flytter deg, går jeg rett igjennom deg. En. To.
Unnskyld, Pete.
Pust!
Hva gjør du her?
Alt var ikke en løgn.
Ikke at jeg falt for deg.
Ikke gjør dette.
Kan du ikke si noe?
Gå herfra.
Du tok noe fint og gjorde det til en spøk.
Det er ikke sant og det vet du.
Jeg er opptatt. Var det noe mer?
Ja.
Jeg er ikke som deg.
Jeg ville ikke redde verden da jeg var 14.
Jeg har aldri engasjert meg i noe.
Ikke skolen, ikke krigen... Ingenting.
Ikke før nå.
Jeg skal gå.
Jeg var i alle fall ærlig om en ting.
Jeg elsker deg for den du er og ikke for noen sak.
Faen.
- Stopp. - Opp mot veggen.
- Hendene bak ryggen. - Har du noen våpen på deg?
- Nei. Nei! Slipp ham! - Jeg vil ikke ta deg med.
Du forstår ikke. Han er bare på permisjon.
- Han har jo på seg uniformen. - Jaså?
Hvordan forklarer han dette her?
Sånn blir det når man blir for lenge.
Micky. Du må tro meg.
Jeg har ikke skrevet det. Jeg har ikke skrevet dette her.
- Jeg vet det. - Du har rett...
Han har ingen rettigheter. Det er en militærsak. Hvor er vennen din?
Vietnam.
Ok. Vi venter på militærpolitiet på stasjonen. - Jeg er lei for det.
Micky!
Du forrådet ham! Du visste at de ikke hadde reist ennå.
"Et forfallent, gult hus på Forest."
- Du ga dem i prinsippet adressen vår. - Du var ikke her!
- Jeg tok et redaksjonelt valg. - Drittpreik.
Hele greia er dritt, Candace!
Han løy for deg.
Han løy for oss alle.
Og det rettferdiggjør det du gjorde?
Du har rett, Peter. Jeg har blitt lurt.
Det er ålreit. Ok?
Jeg trodde at du var en forræder.
Men du er bare en feiging.
Det kommer ikke til å forandre noe.
Hvor lang tid hadde du igjen?
- Seks måneder. - Seks måneder?
Du var halvveis.
- Betjent Sinclair? - Ja, sir.
Sersjant Freeman fra Selfridge ANG skal hente Michael J. Wright.
Det var fort. Det er ikke 30 minutter siden jeg pratet med obersten.
Vi har gjennomsøkt området i to dager. Jeg tok denne tidligere.
Menig Joiner og jeg har prøvd å huske hvor vennen hans var hele dagen.
Stemmer ikke det, Joiner. Er det ham?
Ja.
Vi tok på ham uniformen.
Nå må vi bare barbere ham til hans lange besøk på Leavenworth.
- Lykke til. - Det kommer han til å trenge.
Eller hva, gutt?
Kom her.
Adjø, sir.
Ta det rolig. Han har tjenestegjort i seks måneder.
Gutta kommer ikke til tro meg.
Dalton Joiner befrir Michael J. Wright.
Han avfyrte ingen skudd. Nei, han tok betjenten med drittpreik.
Franklin og Sanchez kommer til å drite på seg.
- Hvor fant du uniformen? - Overskuddslageret.
- Fin frisyre. - Dalton Joinerspecial.
Nå stikker vi. Vi skal med et fly.
Jeg går nok. Hvordan kan dere gå i de der?
Ta vare på dere sjøl.
Topher.
Ta hånd om Juniper!
Absolutt.
Kom igjen. Vi har bare ti minutter på oss.
Kom igjen.
- Del det med gutta. - Hva snakker du om?
Jeg er lei for det.
Jeg kan ikke dra tilbake.
Jeg ville ikke være til noen nytte.
Ikke be om unnskyldning. Ikke du.
Etter alle dager du har gått i teten, har du gjort nok.
- Hvor skal du? - Jeg vet ikke.
Vi funderte på Toronto. Kanskje Montreal.
- Vi? - Isaac ble innkalt.
En skulker og en desertør?
Helvete. Jeg vil høre alt når jeg kommer tilbake.
Du må skynde deg.
Hei, soldat.
Hvor er Joiner?
Han...
- Han drar ikke tilbake. - Hva?
Hva mener du?
Han kan ikke gå i teten uten Jane.
Hun var det eneste som fikk ham til å klare det.
Hun fikk oss alle til å klare det.
Nei.
- Ikke dra, Micky. - Hør nå...
Jeg vet bare at om jeg svikter gutta nå-
- så kommer jeg ikke til å være til noen nytte for noen.
Jeg skal fortsette å gå.
- Jeg blir med deg til Canada. - Nei.
Jeg vil ikke gjøre det mot deg.
Du må bli her og stoppe krigen.
Det var det du ville gjøre.
Jeg elsker deg.
Hallo der.
- Så moro å ses igjen. - Ja, i like måte.
- Vil du ha noe å drikke? - Nei, jeg klarer meg. Takk.
Hvis du ser nøye, får du kanskje se astronautene komme hjem.
Kjære Micky. Topher ringte og sa at du er fri.
Jeg skriver dette i drosjen om jeg kommer for sent.
Sannheten er at jeg alt savner deg.
Jeg forstår nok hvorfor Juniper ikke fortalte om kjæresten sin i Vietnam.
Folk som jeg ville ha gjort livet slitsomt for henne.
Det er morsomt. Det var visst jeg som trengte å bli opplyst.
I kampen vår for å stoppe denne onde krigen-
- har vi glemt at guttene våre der borte ikke er de onde.
De prøver bare å overleve.
Gutter som Joiner som risikerer livet med hvert skritt.
Og gutter som Burns som ofrer sine liv for å redde vennene sine.
Jeg hadde villet treffe ham og takke ham for at han reddet deg for meg.
Og nå skal du hente radioen din.
Jeg håper at du hører denne beskjeden klart og tydelig.
I et forfallent, gult, viktoriansk hus på Forest-
- sitter det en lykkebringende jente og venter på at du skal komme hjem.
Med kjærlighet fra Candace.
Nå?
- Hva er det? - Kom igjen.
Ikke kødd med oss. Hvor er han? Hvor dro dere?
Til månen.
Kjære Candace.
Jeg er tilbake hos gutta, men jeg går ikke i sirkler lenger.
Nå er hvert skritt jeg tar-
- et skritt nærmere deg.
På denne dag, den 24. juli, 1969-
- har astronautene våre kommet hjem etter menneskets møte med skjebnen.
De er de første som har danset på månen.
Vi er forbløffet, og kan bare spekulere på det som komme skal.
God natt og sov godt.