DETTA ÄR EN SERIE ÄVENTYR UR DET VERKLIGA LIVET
SOM PRESENTERAR UNDERLIGA FAKTA OM VÄRLDEN VI LEVER I
NÄR DESSA FILMER GJORDES VAR NATUREN DRAMATURGEN.
DET FINNS INGA PÅHITTADE SITUATIONER ELLER KARAKTÄRER.
Från Nordamerikas fastland,
sträcker sig Floridahalvön 650 km söderut
och när nästan ner i tropikerna.
Vid spetsen längst ner ligger Everglades,
7 700 kvadratkilometer av primitivt träskland.
Djupt inne i denna vattenvildmark lever en urtidsreptil
som spanjorerna kallade "el lagarto", ödlan.
Vi känner honom som alligatorn.
Hans levnadssätt har varit fortsatt oförändrat
under tusentals århundraden.
Det här är träsket som tiden glömde,
och vårt äventyr ur det verkliga livet är från förhistorien.
I den här underliga miljön,
äter, förökar sig och förföljer de primitiva varelserna sitt byte.
precis som de gjorde för miljoner år sedan.
Och hela tiden, någonstans bakom dimridåerna,
ligger alligatorn och väntar.
Varje dag är det jägarna och den jagade
som förnyar det gamla existensmönstret.
Även de oskyldiga spindelnäten är mer än bara dekoration.
Var än ögat fokuserar bjuder dessa subtila snaror in den ouppmärksamme.
När gryningen kommer, går fåglarna ner på sjöarna
lockade av överflödet av fisk.
För hungriga fåglar är bra fiske det goda livet
och ingen fisk är för liten för att ingå i någons frukost.
Få ratas av de befjädrade fiskarna
med skarpa ögon och näbbar.
Spjutfiskande är en konst.
Men den här fågeln skulle aldrig kunna spjutfiska.
Var och en med sin egen teknik,
och skedstorken har ett eget sätt att få mat,
medan den spanar efter den oförutsägbara alligatorn.
Ibisstorken verkar skrapa vattnet med vingarna,
så att den kan se botten,
och rör upp småfisk med fötterna.
För att tillfredsställa en större aptit, slår de sig ihop med bengäddor,
en art som överlevt från förhistorisk tid.
De består mest av ben och fjäll, och kan växa sig jättestora.
Skarven är en annan expert som aldrig verkar få nog.
Ibland sväljer den så mycket fisk att den extra ballasten förstör flygningen.
Ett svalkande bad är mer än välkommet
och den lilla doppingen njuter ordentligt av morgonbadet.
Svalor plumsar ganska ytligt, nöjda med ett plask och lite skvätt,
medan ormhalsfåglarna dyker rakt i.
Namnet kommer av att de simmar
med bara den ormlika halsen över ytan.
Konstigt nog blir vingarna så vattenmättade
att den bokstavligen hänger dem på tork.
Ormhalsfågeln kallas ibland för "vattenkalkonen"
på grund av sin randiga stjärt.
Den är en av träskets konstigaste invånare.
Av alla fåglarna har den mest likhet
med de förhistoriska reptiler som var de första varelserna som flög.
Och som unga är den här likheten än mer uttalad.
När aptiten är tillfredsställd, har morgondimman försvunnit.
Men fåglarna vet bättre än att släppa vaksamheten.
De håller sig alerta, även när de putsar sina fina fjädrar.
De har lärt sig att särskilt vakta på
den tjocka bädden av näckrosor, och av goda skäl,
Everglades tysta kringstrykare.
Han är en smygande jägare,
och lämnar inga spår, varken vågor eller bubblor.
Ögonblicket han dyker upp går det förhistoriska in i nutiden.
Bengäddorna flyr för livet,
men en alligator bland dem är som en varg i en fårflock.
Andra kommer till festen, alligatorer av alla storlekar.
En del växer till över 6 meters längd.
Men i den hektiska kampen för mat,
är de små alligatorerna ofta brutalare än de stora.
De här omättliga varelserna äter allt de kan fånga.
De har ett otroligt matsmältningssystem. Deras magsyra löser upp allt.
Fiskben, päls, fjädrar, till och med sköldpaddsskal.
Inte undra på att de är träskets gissel.
De andra varelserna i Everglades har levt med monstren så länge
att de vant sig vid deras närvaro.
Och ibland verkar de reta dem genom att fiska framför nosen på dem.
Doppingen kan till och med vara så nonchalant att den paddlar med en fot
när den ser döden i vitögat.
Ganska lugnt fiskar vadarfåglarna i den farliga zonen,
trots att den hotande alligatorn
konstant simmar precis i utanför.
Medan ägretten jagar efter fisk,
förföljer alligatorn ägretten.
Den eviga kedjan av fara i Everglades.
Den förrädiska alligatorn använder alla gömställen
för att komma inom räckhåll.
Så nära och ändå så långt bort.
När fåglarna flyger iväg,
måste den jordbundna alligatorn stanna kvar.
Ändå är den en ihärdig jägare.
Nu fångar ögat den lila sultanhönans djärva färger.
Den har hittat en fågel
upptagen med sina egna matsamlarproblem.
Det här är chansen.
Som andra fåglar måste sultanhönan riskera sitt liv för att få mat.
Den äter sniglar som den hittar under näckrosbladen.
Ibland, till sin förvåning, hittar den även alligatorer.
Sultanhönans arga gapande ger en varning
om att kringstrykaren i Everglades ännu är igång.
Det här nervkriget är ett konstigt långsamt spel
och fåglarna lär sig att bedöma säkerhetsmarginalen med lugn exakthet.
Att gissa fel på bara några centimeter kan bli katastrofalt.
När alligatorn är mätt, ligger den ofta i solen.
Men en fläck med torr mark är ett sådant fynd
att den ibland delar den med andra.
Platsproblemet genererar konstiga sängkamrater.
När alligatorn väl lägger sig och vilar,
är den ointresserad av omgivningarna.
I det här lata tillståndet bryr den sig knappast om något.
Den företar sig inget mer ansträngande än en gäspning.
Plötsligt varnar ett konstigt ljud svanen.
Det är alligatorhanens parningsrop.
Först låtsas honan inte vara intresserad,
ett accepterat kvinnligt beteende inom all uppvaktning.
Ändå uppmuntrar hon hela tiden de rivaliserande friarna,
och manövrerar dem in i strid om hennes gunst.
Vinnaren får den sköna damen.
Inom kort samlar honan en hög av blöta löv och lera
till en naturlig inkubator.
Inne i den här jordhögen lägger hon från två dussin till hundra ägg.
Värmen som genereras när materialet bryts ned
inkuberar äggen om ungefär två månader.
Om alla kläcktes,
skulle träsket översvämmas av alligatorer,
men inte alla överlever. Långt ifrån.
Faktum är att av 100 ägg
kommer bara en liten procentandel nå vuxen ålder.
Under inkubationsperioden
måste honan konstant vakta äggen mot många fiender,
främst andra alligatorer.
Ibland slukar dessa inkräktare alla 100 äggen.
Men den här har kommit till en mamma som är hängiven sin plikt,
och hennes vrede klarar den inte.
Ett hundra alligatorägg har ännu en chans,
framförallt medan mamma står vakt.
Ändå måste hon ibland lämna sin post för att hitta mat.
Och nu, i hennes frånvaro, dyker en ny plåga upp.
Dessa nyfikna besökare är fläckiga skunkar.
Som alla i deras stam älskar de ägg i alla dess former.
När den hittat ett, är nästa problem att få hål på det.
Ägget är för stort att tugga, så han försöker krossa det
genom att passa det mellan benen som en fotbollscenter.
Och detta skapar ännu ett problem.
Skunken är så närsynt att den har svårt att hitta det igen.
Konstigt nog är ett alligatorägg inte så skört som det verkar.
Faktum är att dess motståndskraft
och skunkens dåliga syn till sist räddar det.
Men bara tillfälligt.
När tvättbjörnen kommer är det en annan historia.
Fru Alligator råkar upptäcka att hennes avkomma är i fara.
Från och med nu håller hon nästan konstant vakt över äggen.
Tiden går och mot slutet av den nionde veckan
lyssnar hon efter ett svagt rop inifrån boet.
Det är signalen för att skrapa bort det översta lagret löv.
Avkomman är äntligen redo att komma in i världen.
En alligatorunges liv är en kamp från första stund.
En kamp för att komma ur äggskalets vagga och senare konstant kamp för att överleva.
Men den föds utrustad för att klara av problemen,
en komplett uppsättning skarpa tänder och stridsvilja.
Vid dessa tillfällen,
leder instinkten vattenvarelserna till sitt rätta element.
Och nästan genast radar ungarna upp sig för sin exodus till närmaste sjö.
Det blir ingen enkel resa,
för många faror ligger mellan boet och strandkanten.
En av de värsta är hanen,
som väntar på vägen till vattnet.
Ändå får instinkten de andra att fortsätta framåt,
med undantaget för de få vars energi får dem att söka andra riktningar.
Alligatorungar kommer ut ur skalet kämpandes.
Ungarna har inte lärt sig än
att när unga inte gör som de ska
hamnar de nästan alltid i trubbel.
Och visst, här kommer det.
Det ser ut som slutet på resan för några fler i skaran.
Men alligatorungar ger inte upp så lätt
och tvättbjörnens fördel i storlek överträffas av skarpa tänder.
Ibland samarbetar alligatorungarna mot en gemensam fiende.
Men de är lika välutrustade för att slåss mot varandra.
Så ska det se ut. Alligatorer med handtag på.
Men när tvättbjörnen nästan förlorar ett finger,
ger den plötsligt upp.
Efter en strid springande når ungarna stranden.
Men problemen är inte över, för nu står de inför matproblem.
En alligators tillväxt avgörs av mängden mat den äter.
Redan från början
måste de här ungarna tävla mot varandra för sin föda.
I början stannar de nära sin egen sjö.
Men inte ens då är de helt säkra,
framförallt inte när tvättbjörnen återvänder med förstärkning.
Medan pappan tar sig an en,
söker familjen vid stranden efter andra.
Den här decimeringen pågår konstant.
Överlevnadsmönstret är ett som alligatorungar lär sig snabbt.
Alltid vara på sin vakt, försöka att äta men inte bli äten,
och, viktigast av allt, var misstänksam mot alla främlingar.
Denna unga sjöman, som stolt ser ut över däck,
har äntligen räknat ut att bästa chansen till överlevnad
är att hålla sig nära mamma.
Om mamman lyckas rädda en eller två av ungarna
från ursprungliga kullen
har hon lyckats ganska bra med tanke på oddsen.
Nu dyker nykomlingar upp, en munter familj uttrar.
Dessa är träskmarkens bekymmerslösa vagabonder
som rör sig från sjö till sjö.
Inga djur får mer roligt ut av ren lek.
Upptäckten att alligatorerna redan har mutat in sjön
rör dem inte det minsta.
Den dödliga svansen verkar fascinera dem.
De kan simma ringar runt alligatorn och de visar det gärna.
Alligatorn vet inte hur den ska reagera på de fräcka besökarna.
Och äntligen, trötta på retleken,
går de ner dit där de troligen inte blir störda.
I det dränkta riket av flytande former och skuggor
är kringstrykaren i Everglades kung.
Hans rätt att regera, oomtvistad.
Han presiderar över en bedräglig miljö, en med en spegel i taket.
Inget är vad det verkar vara här.
Det verkliga och det overkliga går in i varandra.
En alligator ser ut som en skugga,
en skugga kan vara en alligator.
Vaksamhet är fortfarande viktigt.
Även sköldpaddan med sin rustning
föredrar att inte fresta ödet.
Innan skarven invaderar denna konstiga domän,
är den noga med att först kolla vad som faktiskt är alligatorn.
Detta undervattens-tittut pågår konstant.
Om alligatorn ändrar sin taktik och går och gömmer sig,
är skarven mer orolig än någonsin.
Den vill hellre veta var alligatorn är, än var den inte är.
Där är den och ser ut som en ofarlig stock med ett leende.
Under tiden blir trafiken på ytan ganska intensiv.
Ibland är paddlarna så upptagna med att kolla alligatorerna
att de inte ser vart de går.
Förutom fisken,
är de flesta av dem inte i sitt rätta element
och måste konstant fylla på uttömda syrereserver.
Ormhalsfågeln löser problemet på sitt eget sätt.
Den sträcker bara sin extra långa hals ovanför ytan
medan kroppen förblir helt nedsänkt.
Alla fåglar anpassar sig till vattenvärlden på sitt eget sätt.
Den energiska sothönan simmar med vingarna.
Fötterna har inte simhud som hos en riktig simmare.
De är bara fransade med sköra membran.
Men det gör liten skillnad för alligatorn.
Dinglande fötter av alla sorter är en inbjudan att smyga uppåt.
Sothönans springande start
gör att den bara hittar fotspår på taket.
Den oinbjudne dyker upp.
Glada att se sin gamla vän igen,
återupptar uttrarna leken där de slutade.
Men det är emot alligatorns natur att dra till sig uppmärksamhet.
Det enda liv den känner till är ett med smygande.
Snart gömmer den sig igen för att öva den konst den kan bäst.
Under tiden tar uttrarna över hans undervattensdomän.
För dessa glada galenpannor
är livet en enda helt bekymmerslös vattenbalett.
I träsklandet följer allt liv ett mönster av oändliga cykler,
för dessa saker är tidlösa och kommer aldrig förändras.
Det livsgivande regnet som följer efter torkan,
den jagades tysta vaksamhet,
det tysta hotet från jägaren,
lugnet som kommer efter stormen.
Så det här äventyret
är en berättelse som varken har början eller slut.
Så länge som naturen har kvar denna vattenvildmark för sig själv,
kommer kringstrykaren i Everglades att överleva
i träsket som tiden glömde.
SLUT
Översättning: Maria Källquist