TEINIDRAAMAKUNINGATTAREN TUNNUSTUKSET
Hei sitten, kulta.
- Pidä itsestäsi huolta. - Äiti, unohdit tämän.
Enkelini.
Minua huolettaa jättää sinut yksin.
Äiti, huolenpitosi on ihanaa,
mutta osaan kyllä huolehtia itsestäni.
Tulkaa, tytöt. Hei sitten, tipuseni.
Olen vapaa. Saan asua New Yorkissa yksin ja tehdä mitä haluan.
Synnyin ja kasvoin New Yorkissa, universumin keskuksessa.
Valitettavasti äitini vie minut toiselle planeetalle - New Jerseyyn.
Ei kai ole ihme, että en kestänyt todellisuutta?
Voiko minua syyttää siitä, että uneksin hänen jättävän minut kaupunkiini?
Mary. Mennään.
Hyvästi, lapsuudenkoti. Hyvästi, älylliset ja henkiset virikkeet.
- Hyvästi, Broadway. - Mary, älä.
Älä ole tuollainen draamakuningatar.
Lola. Tästä päivästä lähtien nimeni on Lola.
Olen tiennyt 5-vuotiaasta asti, että oikea nimeni on Lola.
Sait nimen Mary. Se lukee syntymätodistuksessasi.
Kutsun sinua sillä nimellä.
Perheessäni olen flamingo kyyhkysparven keskellä.
Hyvästi, New York. Hyvästi mahdollisuudet tulla kuuluisaksi näyttelijäksi.
SAAVUT NEW JERSEYYN
HEITÄ KAIKKI TOIVO
Vanhemmat käskevät pitää kiinni unelmista, sitten vievät New Jerseyyn.
Siinä ei ole järkeä.
TERVETULOA DELLWOODIIN
- Ihan kuollut paikka. - Saako hän sanoa noin?
Tulkaa. Nopeasti.
Katsotaanpa uutta taloa.
- Äiti. - Sehän on vain ruohoa.
Sitä on kaikkialla.
Lasiveranta on minun huoneeni.
Pitää taistella muutakin kuin tavallisuutta vastaan.
Kuten epäoikeudenmukaisuutta.
Luotan vain Stu Wolffiin, joka on hienoin runoilija sitten Shakespearen -
ja Sidarthur-bändin solisti.
Hän auttaa minut pimeiden esikaupunkipäivieni läpi.
Kaupungissa menin kouluun kahdella metrolla ja bussilla.
Ällistyttävää, että pääsen kouluun alle 1,50 dollarilla.
Dellwoodin koulu. Olen kuin lintu häkissä.
Ei kannata kuitenkaan surra asioita, joita ei voi muuttaa.
Ajattelen uutta kaupunkiani näyttämönä, jonne tuon oman käsikirjoitukseni.
Minusta tuntuu, että pian syntyy legenda.
Se legenda olen minä.
Olen Lola Steppe. Alun perin New Yorkista.
Ella Gerard. Alun perin täältä.
Oletko nähnyt Sidarthurin elävänä?
En, mutta minusta Stu Wolff on hienoin runoilija sitten Shakespearen.
Niin minustakin. Minulla on kaikki heidän CD:nsä.
Onko?
Tässä Stu Wolff tanssii. Olen imuroinut upeita kuvia hänestä.
Tässä hän on Grammy-tilaisuudessa. Tässä hän asuu.
Tätä pukua aion pitää, kun menemme naimisiin.
Tässä hän menee limusiiniinsa. Tuo musta piste on hänen päänsä.
- Onpa ihana musta piste. - Carla Santini.
Sidarthur? Isäni on Stu Wolffin asianajaja.
Vau. Isäsi on varmaan ollut samassa huoneessa hänen kanssaan.
Monta kertaa. Etkö sinä ole se tyttö, joka muutti Swenska-taloon?
Lola Steppe. En tiennyt, että talollamme on nimi.
Tuoko on sitä kuuluisaa New Yorkin huumoria?
Newyorkilaiset oppivat nauramaan itselleen ja kaikelle muulle jo nuorena.
Vanhempani veivät minut New Yorkiin synttäripäivänäni.
Siellä oli kaunista - valot ja kaikki.
Sitähän sanotaan maailman parhaaksi kaupungiksi.
Ella, olet sielunsisareni.
Jouluinen Park Avenue on kuin kävelisi linnunradalla.
Paitsi että linnunradalla ei ryöstetä ketään.
Istukaapas nyt.
Neiti Baggoli?
Meillä on uusi tyttö, New York Citystä.
Niin on. Neiti Steppe.
Tiedoissanne lukee varmaan, että nimeni on Mary,
mutta minua on kutsuttu Lolaksi siitä asti, kun olin vikisevä vauva.
En edes tunne koko Maryä.
Pidän nimestä. Lola.
Tämä on Lola.
Istuit lempipaikallani historian tunnilla.
- Haluan olla aivan keskellä. - En luullut, että meillä olisi jotain yhteistä.
Olen ansainnut keskipaikan, ja jos haluat sopia joukkoon,
älä vedä itseesi huomiota.
Jos et ole huomannut, pidän huomiosta.
Ota iisisti.
Äläkä hengaile Ella Poikakaverittoman kanssa.
Hänellä ei ole sinun lahjojasi.
Hän pukeutuu kuin poliitikon vaimo, tuo tukka, nuo kengät.
Ja nuo lasit menivät juuri pois muodista.
Paras lopettaa, ennen kuin sanon ilkeästi.
Jos olet varovainen, pääset meidän jengiimme.
Olen aina uneksinut, että pääsisin teidän jengiinne.
Odota. Saanko istua kanssasi?
Kyllä se sopii.
Tämä on ihanaa. Jos New Yorkissa syö ulkona, ruoka likaantuu.
Mikä Mahtavan Santinin tarina on?
Hän on kaunis, suosittu, rikas.
Lastentarhassa hän puri nukeilta päät irti.
Kuka tuo kundi on, joka hymyilee?
Sam.
Onko tämä ensimmäinen päiväsi?
- Kiva tavata. - Samoin.
Nähdään.
Ei minulla voi olla poikaystävää. Pitää keskittyä näyttelijänuraani.
3 viikon jälkeen alan tottua rikkaiden kaupunginosaan.
Portit, tylsää, Armanin vaatteita.
He yrittävät pitää minunlaiseni roskasakin poissa.
Kun Stu Wolff laulaa, jokin sisälläni haluaa aina lisää.
Lisää tähtiä, kuita, musiikkia tuulessa.
Tuntuu kuin hän puhuisi vain minulle.
Minä pidän Stevestä.
Stun kanssa on varmaan vaikea tulla toimeen. Vaikuttaa ailahtelevaiselta.
Piinattu. Kaikki tosi nerot ovat piinattuja.
Heidän pitää kärsiä taiteensa vuoksi.
Mikrokakkuja, neidit?
Tämähän on kuin kuppilassa. Kiitos.
Onhan teillä tällaisia kotonakin? Laitan nämä mikroon.
Äitini ei hyväksy mikrouuneja. Hänellä on vahvat mielipiteet.
En ole aiemmin kuullut kenenkään asettuvan kodinkoneita vastaan.
- Miksi äitisi ei pidä minusta? - Kyllä pitää.
Olet vain hänen mielestään vähän outo. Ja niinhän sinä oletkin, vähän.
Olen pahoillani.
Oikeastaan sinun äitisi on hänestä outo.
Äitini näki hänet ruokakaupassa,
likaisissa haalareissa, puikkoja tukassa, riitelemässä lihatiskillä.
- Ei se ole tärkeää. - Ei tärkeää?
Hän on nainen, joka antoi minulle elämän,
jonka maito ruokki heikon ruumiini, jonka veri virtaa suonissani.
Tietenkin se on tärkeää.
Vanhempani ovat kalkkiksia.
He eivät hyväksy sitä, että äidilläsi on kolme lasta, muttei miestä.
Yksinhuoltajaäitiys on siirtymävaihe.
Karen oli ennen naimisissa. Niin voi käydä uudelleen.
Mutta sanoit olevasi kiihkeästä rakkaudesta syntynyt lapsi?
Niin olinkin. Isä ja äiti olivat naimisissa ja rakastivat toisiaan kiihkeästi.
Vanhempani rakastuivat toisiinsa ensisilmäyksellä.
Isä oli kuin rocktähti. Äiti oli vetävä pimu.
Kohtaloa.
He menivät naimisiin.
He olivat yötä autiomaassa ja laskivat tähtiä.
..miljoonakolme, miljoonaneljä...
Minun vanhempani taas olivat Bermudan risteilyllä, mutta pelkäsivät lähteä laivasta.
Minun vanhempani rakastuivat. Syvästi, koskettavasti.
Ainoa asia, joka teki heidän elämästään vielä paremman, olin minä.
Jo lapsena haaveilin samanlaisesta suhteesta kuin heillä oli.
Sitten kaksoset saivat alkunsa, me kaikki olimme innoissamme.
Kuultuaan uutiset isä lähti upealla pyörällään -
ostamaan lapsensa ja tulevien lastensa äidille tämän suosikkikukkia.
Ja äkkiä...
RYSKIS
Hänet löydettiin 9. Avenuelta.
Ja 10. Avenuelta.
Olen pahoillani. En tiennyt.
Ironista, eikö vain?
Sinun vanhempiesi mielestä äiti on yhteiskuntajärjestyksen tuhoaja.
Hän on vain kohtalon uhri.
- Mitä? - Ei mitään.
Pidän puikoista tukassasi.
Carla Santini uskoo, että koko universumi haluaa kuulla hänen juttujaan,
joten häntä ei voi olla kuulematta.
Puhuin neiti Baggolin kanssa näytelmäkerhon Pygmalion -esityksestä.
Sanoin, että on jäykkää pysyä alkuperäisessä.
Ei pitäisi pysyä alkuperäisissä, loistavan George Bernard Shaw'n sanoissa?
Emme ole englantilaisia, nyt ei ole 1800-luku.
Klassikot pitää muuntaa kuvaamaan omaa aikaamme.
Ne ovat klassikkoja, koska ne ovat ajattomia.
Haluan tuoda tarinan New Yorkiin, Eliza voi olla töissä kassalla.
- Sinäkö siis esität Elizaa? - Olen saanut jo roolin.
Kun muutin tänne tylsälään, ajattelin, että legenda syntyy.
Aikoiko Carla Santini estää sen syntymän?
En tiennyt, että Pygmalionin näyttelijät on jo valittu.
Haluaisin kovasti olla Eliza Doolittle. Jos voisin todistaa sen...
Laitoin juuri lapun ilmoitustaululle.
Koe-esiintymiset ovat vasta perjantaina.
Kiitos.
George Bernard Shaw on loistava näytelmäkirjailija.
Hän on myös kasvissyöjä.
Tulit juuri ajoissa. Pian nyt.
Kerroin juuri muille ideastani -
Pygmalion -esitykseemme.
Kuten tiedätte, Pygmalionin tarina tapahtuu vanhan ajan Lontoossa.
Minäpä keksin, että tuomme Pygmalionin nykyajan New Yorkiin.
Eliza on kassatyttönä supermarketissa,
professori Higgins taas professorina New Yorkin yliopistossa.
Nerokas idea. Se tuo tarinan lähemmäs nykypäivää.
- Oliko se siis teidän ideanne? - Kyllä oli.
Tiedän, että olen vain opettaja, mutta osaan kyllä ajatella.
Kun siitä nyt kerran tulee menevä ja moderni,
olen ottanut mukaan nykyajan lauluja.
Ja sen nimeksi tulee Eliza rokkaa.
Nyt jokainen laulaa itse valitsemansa laulun.
Sitten koeluette kohtauksen.
Mutta en ole harjoitellut laulua. En ole valmistautunut.
Ei se mitään. Improvisoi.
Mutta olen valinnut näyttelijän uran. Aion teatteriin.
En halua, että minut muistetaan huonosta koe-esiintymisestä.
Mitä aiot siis tehdä?
Yritän, tietenkin.
Ehkä voisitkin yrittää heti. Saat olla ensimmäinen.
Mene näyttämölle, mihin tahansa paikkaan.
Jos meillä on onnea, hän kaatuu.
Haluaisin laulaa lempibändini Sidarthurin laulun.
Aloin epäillä kykyjäni aamulla. Heräsin sydän yhtä kylmänä kuin Mount Everest.
Näyttelijävalinnat julkistettaisiin.
Miksi olin ollut niin varma, että saisin pääosan?
Neiti Baggoli ei sanonut mitään rohkaisevaa. Carla hymyili.
- Katsohan, mitä tuuli puhalsi tänne. - Katsohan, mitä kissa raahasi.
- Sinun jälkeesi. - Aivan niin.
Sain sen osan, jonka halusinkin.
Ei ole pieniä osia, on vain pieniä näyttelijöitä. Sanokaa minun sanoneen.
Olen uusi Eliza.
- Mahtavaa. - En uskonut saavani sitä, mutta sain.
Minä olin aivan varma. Mutta sitten hän sanoi saaneensa sen.
Minun osani, rouva Higgins,
on paljon kiinnostavampi kuin Eliza.
Vaikka se ei olekaan pääosa,
siinä on syvyyttä ja se todella kuvastaa meidän aikaamme.
- Ja sen minä halusinkin. - Hyvä, sillä sen sinä sait.
Näytän sinulle.
- Onko tuo uhkaus? - Aivan varmasti.
Eliza Rokkaa.
Onnea.
Tämä on ihana päivä. En jaksa uskoa, että voitit Carlan.
Sidarthur-fanit, tärkeä uutinen. Kuulitte tämän ensin minulta.
Bändi hajoaa. Jep, Sidarthuria ei enää ole.
Stu Wolff sanoi: "En enää ikinä, ikinä, ikinä tee töitä heidän kanssaan."
Bändin muistolle biisi Always Morning.
MAAILMANLOPPU
Ei voi olla totta. Ei voi.
- Mikä hätänä? - En saa henkeä.
- Kuulin. - Kiitos tuestasi tällaisena aikana.
En halua uskoa sitä. Olen tehnyt näitä lehtisiä faneille, pyydän protestoimaan.
Kun nämä pallot kohoavat taivaisiin,
niin myös Sidarthurin tähdet sekoittuvat universumin tähtiin.
Vertauskuvallisesti puhuen, tietysti.
TANSSI-SLAM
Yksi historiamme katastrofaalisimmista asioista on juuri sattunut,
ja kaikki käyttäytyvät kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Upeaa.
Minä taas, tietenkin.
- Kuka on seuraava? - Minä.
Carla on koneen mestari.
Entä sitten? Kone saa uuden mestarin.
- Parhaat päiväsi ovat ohi. - Hyppää kyytiin.
Ensimmäinen erä.
Isäni - joka, kuten tiedät, on Sidarthurin asianajaja -
soitti ja kertoi bändin kuulumiset.
Ihanko totta?
Tietoa ei ole vielä julkaistu.
Sidarthur pitää jäähyväiskonsertin New Yorkissa.
Isä sai jo VIP-liput, mutta ei se ole paras juttu.
En uskonutkaan, että olisi.
Jälkeenpäin pidetään juhlat Sidarthurin parhaille ystäville.
- Niin kuulin. - Arvaa, kuka sai kutsun?
- Ainakin Ella ja minä. - Ihanko totta?
- Joo. - Kuinka saitte ne?
Samoin kuin sinä. Vanhempien kautta.
Mitä yhteyksiä sinulla muka on?
Voittaja.
- Minä taas. - Luuseri.
- Ei peliä ole vielä pelattu. - Toinen erä.
Itse asiassa äidilläni on yhteyksiä.
Marsh Foreman osti erään hänen ruukkunsa. Heidän managerinsa.
Tiedän kyllä.
Hän muisti, että ihailin Sidarthuria, joten hän hommasi meille kutsun.
Äitisi tekee varmaan hitonmoisia ruukkuja.
Voittaja.
Minä, Lola Steppe. Muista se nimi.
Luuseri.
Makeeta.
Miksi sanoit Carlalle, että meidät on kutsuttu?
Olisit itsekin tehnyt samoin, jos olisit minä.
En olisi valehdellut. Enkä osaa kuvitella olevani sinä.
- Carla tekee minut hulluksi. - Älä muuta virka.
- Kaksi lastenhoitaajansa joutui hoitolaan. - Älä huoli.
Hän pilkkaa sinua tämän takia vielä enemmän. Ja minua.
- Se riippuu. - Riippuu mistä?
- Menemmekö vai emme. - Konserttiin New Yorkiin?
- Ja juhliin. - Meitä ei ole kutsuttu.
Ei sellaisiin juhliin tarvita kutsua.
Jotkut ihmiset New Yorkissa käyvät vain julkkisjuhlissa kuokkavieraina.
- Äiti ei päästä minua. - Keksimme kyllä jotain.
Kerrohan. Oletko osittain hullu?
Meidän pitää mennä sinne.
On kyse ylpeydestä.
Onko lohessa jotain vikaa?
En ole vain kovin nälkäinen. Minuun koskee.
Niin minuunkin. Hampaani irtoaa.
Ei tämä ole sellaista kipua. Tämä on sydämen kipua.
Sidarthur hajosi. He soittavat vielä yhden keikan New Yorkissa ja se siitä.
Hyvää yötä, rakkaat prinssit. Laulakoon rokkienkeleiden kuoro teidät uneen.
- En jaksa elää ilman heitä. - Anna kun arvaan.
Haluat mennä konserttiin.
Jos näkisin heidän soittavan, minulla olisi muistot,
joiden avulla jaksaisin edessä olevat vuodet, tyhjät kuin Kansasin tie.
- Lapset ja rokkikonsertit eivät sovi yhteen. - Kuinka voit kohdella minua näin?
Olin esikoisesi. Kumarruit kehtoni ylle nähdäksesi, hengitinkö.
Siksi haluankin pitää sinut elossa.
Hän ei harkinnut sekunninkaan vertaa hauraita toiveitani ja unelmiani.
- Mitä Ellan äiti sanoi? - Ei Ella kysynyt.
Äitinsä purisi 10 dollarin akryylikyntensä, jos Ella edes mainitsisi asiasta.
Se siitä sitten?
Ei, minä en ole qué será, será -ihmisiä.
Jaa.
- Pidän kaulakorustasi. - Kiitos.
Minulla on ollut se 6-vuotiaasta asti. Se on jo melkein antiikkia.
- Pidän buutseistasi. - Kiitti.
Pidän hymystäsi.
- Päivällinen, Mary. - Olen nälkälakossa.
Kuin Gandhi, jonka brittihallitus ajoi äärimmäisiin toimenpiteisiin.
En syö muruakaan, ennen kuin pääsen Sidarthurin keikalle.
Saat 2 minuuttia tulla tänne,
tai brittihallitus rikkoo oven ja raahaa sinut ulos sieltä.
Tule sisään, jos on pakko.
Mutta draamakuningatar on leikkinyt Gandhia jo kaksi päivää.
Yritän.
Isäsi kysyy, saako hän viedä sinut konserttiin.
Kiitos, mutta en voi mitenkään mennä sinne isäni kanssa.
Kuolisin häpeään.
Hyvä on.
Minäkin rakastan sinua. Heippa.
Kokeilen. Kävisikö tämä?
Isä vie sinut konserttiin ja hakee sitten.
Kuin lapsen, joka haetaan päiväkodista?
Eikö nöyryytyksellenne ole loppua?
Nöyryytämme häntä.
Joo. Okei. Hei hei.
- Tänään kyllä syöt. - Kuoleeko Mary?
Ei hän kuole, mutta hajusta päätellen täällä on kyllä jokin kuollut.
Mikä tämä haju on?
Nyt riitti.
Et saa viikkorahoja kuukauteen, sen jälkeen pidämme kuulemisen.
Tarvitsen rahaa kipeästi juuri nyt. Etkö voisi siirtää sitä syyskuuhun?
Onpa siisti.
Olen etsinytkin teitä kahta.
Tiesin, että haluatte nähdä nämä. Sain ne juuri postissa.
- Ne on juuri painettu. - Siirtyisitkö, häiritset näkymää.
Saitko jo omasi?
Sain jo eilen, mutta en viitsi elvistellä niillä.
Mikset voi jo myöntää, ettei teillä ole mitään lippuja?
Siellä on varmasti paljon valokuvaajia.
Pyydetään ottamaan yhteiskuva.
Sovittu juttu. Ella, sinäkin pääset kuvaan.
Ehdottomasti, nähdään siellä.
Ihanko totta?
Niin kai sitten.
- Minulla on tarpeeksi rahaa molemmille. - Maksan heti, kun saan viikkorahani.
Kun saan ekan tähtiroolini, vien sinut Eurooppaan.
Onko meillä varmasti tarpeeksi...
SIDARTHUR LOPPUUNMYYTY
- Saimme seuraa. - Katsohan vain.
Jäisin juttusille, mutta en halua jäädä juttusille.
Hän oli Kali Stevensonille niin ilkeä, että perhe muutti Clevelandiin.
Nähdään konsertissa.
Tuo olisi hyvä, jos menisimme.
Minusta niin pienen jutun kuin lippujen ei pidä estää meitä.
Pääsylipputrokarit. Sehän on osa hauskuutta, yritämme ostaa liput heiltä.
Jos lähdemme, jokin menee pieleen, ja kuolen ja vanhempani saavat tietää.
Sitten rouva Higgins sanoo: "Mitä aiot nyt tehdä, kulta?"
Carla "Pahis" Santinilla on juhlat esityksen jälkeen.
Kaikki tulevat hienoissa vaatteissa, haluan näyttää täydelliseltä.
Auto meni rikki, korjaus maksoi 600. Ja minun piti ostaa uusi polttouuni...
Voisitko näyttää täydelliseltä jossain vanhassa asussasi?
Totta kai, yritän löytää jotain.
64 tunnin päästä olen kosketus- etäisyydellä upeasta lauluntekijästä,
enkä ole vieläkään löytänyt sopivaa asua.
Tarvitsin puvun, joka saisi minut näyttämään 25-vuotiaalta -
ja niin hienolta, että jokin hajuvesi nimettäisiin minun mukaani.
Sen piti olla tosi upea.
Sen piti olla loistelias, erottua.
Jotta Stu Wolff huomaisi minut.
Voin vaikka pitää tätä.
Olen nuhruinen punapää, joka ei osaa pukeutua.
Älä huoli. Kyllä minä löydän puvun.
Pikku lisukkeet ovat hyviä. Ne auttavat.
Älä itke.
En voi valehdella. En voi sanoa, että tulen teille yöksi, kun en tule.
En voi mennä New Yorkiin salaa vanhemmiltani.
Hehän ovat myös siellä, mutta eivät samassa tilaisuudessa.
En lähde.
Meidän täytyy tehdä tällaisia juttuja.
Joissain muissa kulttuureissa 15-vuotiaat ovat isoäitejä.
Meidän vanhempamme -
eivät ymmärrä, että meidän pitää lentää pesästä.
Luonto käskee meidän. Vanhempamme ovat hyviä, he rakastavat meitä.
Hehän rakastavat meitä? Oikein todella.
He eivät pitäisi siitä, jos meille tapahtuisi jotain...
Odotahan tässä hetki, okei?
Älä itke, koska tämä selviää. Me menemme, ja siitä tulee hauskaa.
En voi valehdella.
Ällistyttävää, joskus ajattelen samaa kuin sinä.
Me voimme, kuten sanot, mennä aikuisten valvonnassa.
Sinä viet meidät junalle, kirkkaassa päivänvalossa.
Ellan vanhemmat ovat New Yorkissa, he hakevat meidät Grand Central -asemalta.
He vievät meidät konserttiin, olemme samassa hotellissa.
Kuulostaa turvalliselta. Ja minä keksin sen.
Haluan puhua Ellan vanhempien kanssa.
Totta kai. Mutta varovasti, sillä he eivät vielä tiedä tästä.
- Yritä muistaa, tämä on esikaupunkia. - Tiedän.
Voisi olla avuksi, jos sanoisit, että mikrouunit ovat ihan okei.
Mary haluaa todella, todella mennä tähän konserttiin.
Haluatko sinäkin, kultaseni, todella nähdä tämän Sidarthur-orkesterin?
- Heidän jäähyväiskonserttinsa. - Mikset vain kysynyt?
En tiennyt, että voisin.
Äitisi ja minä lähdemme sinne torstaina pitkän viikonlopun viettoon.
Haemme heidät, he voivat yöpyä kanssamme.
- Hotelli on lähellä konserttipaikkaa. - Se olisi hienoa.
Taivas halusi tätä.
Joltain katkesi korko.
Tytöt, kuunnelkaa.
Yleinen ilmoitus kaikille.
Puvut ovat pyhiä.
Ymmärtäkää.
Miten Stu Wolffin juhliin pitäisi pukeutua?
Sinne tulee julkkiksia.
En tiedä. Haluan näyttää seksikkäältä.
Sinne pitää pukeutua samoin kuin tällaisiin iltamiin yleensä.
Ole kiltti.
Hyvänen aika.
Rikollisuus ei minusta kannata,
mutta nyt ei muu auttanut, tarvitsin Elizan puvun.
Sinun ei tarvitse tehdä tätä.
Sanoit tekeväsi palveluksen, mutta tämä voi olla liikaa.
Se vie vain hetken.
5,6,7,8 ja...
En ole yleensä epäammattimainen,
mutta kuinka voin keskittyä, kun Sam vaarantaa henkensä -
ja 10 tunnin päästä seison Stu Wolffin edessä?
Hetkinen vain. Riittää.
Suokaa anteeksi.
Olen pahoillani.
Ehkä sekoilet, kun olet niin innoissasi konsertista.
- Olen tottunut sellaisiin. - Lola ja Carla, täytyykö teidän puhua?
Ensi-ilta on viikon kuluttua.
Minusta tässä vaiheessa edes yksien harjoitusten pitäisi mennä hyvin.
Nyt hengitämme.
Hengittäkää syvään, rentoutukaa.
Ja vielä.
Ravistelkaa.
Ravistelkaa ja rentoutukaa,
minä haen pukuhuoneesta jotain, jota todella tarvitsen.
- Minä haen sen. - Ei ole tarpeen.
Se on lukkojen takana pukuhuoneessa.
Mutta haluan tarkastella yhtä juttua, sivulla 42, tai jotain.
Pois tieltä.
Emmekö voi palata näyttämölle?
Menisitkö jo pois tieltä?
Outoa. Miksei tämä ole lukossa?
- Lukitsen aina tämän oven. - Kyllä te lukitsitte sen.
Meillä on kotona sama lukko. Joskus se toimii, joskus ei.
Siitä ei ikinä tiedä.
- Mikään ei ole kadoksissa. - Miksi olisi?
Enhän minä tiedä, vai?
Haluan puhua vuorosanoistani. En oikein osaa niitä.
Et tässä vaiheessa osaa vuorosanojasi?
En halua keskustella asiasta. En aio keskustella tästä nyt.
Saat minut hermostumaan.
Haluan näyttää jotain, näyttämöllä.
Arvaa mitä minä ajattelen? Olet tehnyt niin kovasti töitä,
liian kovasti, sinun kannattaisi pitää viikonloppu vapaata ja rentoutua.
En olekaan rentoutunut aiemmin. Voinhan toki yrittää.
Minusta sinun pitäisi. Olen sitä mieltä.
Minua pelotti niin kovasti.
Olin juuri ottamassa pukua, kun neiti Baggoli tuli.
Kiitos, kun yritit.
Yritin?
Katsohan tuonne.
Pilailetko?
- En halua myöhästyä junasta. - Odota.
En voi uskoa, että varastit Elizan puvun.
- Lainasin. - Kysyitkö siis lupaa?
- Sam tavallaan... - Sam varasti sen sinulle?
Sam lainasi sitä, ja palautan sen heti maanantaiaamuna.
- En voi tehdä tätä. - Älä nyt peräänny.
Anna minun viettää yksi ihana ilta,
jos minun pitää viettää loput kultaisesta nuoruudestani telkien takana.
- Konsertin on paras olla mahtava. - Takuulla.
En halua mennä lähellekään lipputrokaria. Ota sinä rahat.
Vau, olet kaunis.
- Sinä myös, Lola. - Kiitti.
Olette. Te molemmat.
- Hotelli on parin korttelin päässä. - Tunnen oman New Yorkini.
Palaamme hotelliin kello 24.
- Onko teillä liput ja rahat? - Meillä on rahat, ja ostamme liput.
- Tässä. - Kiitos.
- Viemme teidät. - Kaikki menee hienosti.
Vain hiljainen pikku konsertti.
Päät pystyyn, marssitaan eteenpäin. Valmiina rokkaamaan.
- Tytöt. - Lippumme ovat ovella.
SIDARTHURIN VIIMEINEN KONSERTTI
- Etsi lippujen myyjää. - Eikö sitä varten ole kojua?
Ei, he ovat tavallisia ihmisiä, myyvät lippuja kadulla.
Heidän kanssaan pitää olla tiukkoja. Täytyy tinkiä.
- Paljonko? - 165 permannolla.
- Parempia ette saa. - Otamme ne.
165:stä ei jää paljon satunnaismenoihin.
Kun saa tavata Stu Wolffin, ei tule satunnaismenoja.
- Ne ovat meikkipussissasi. - Niin.
- Mikä hätänä? - Meikkipussini ei ole täällä.
Sen on pakko olla.
- Missä näit sen viimeksi? - Junassa... jätin sen lavuaarin taa.
Ehkä tämä on karmaa.
Meidän pitää vain mennä sisään isossa ryhmässä.
- Livahdammeko salaa? - Emme vajoa niin alas.
Mutta en keksi parempaakaan sanaa kuvaamaan sitä.
En ole ikinä livahtanut. En voi tehdä sitä.
- Minua pelottaa ollakin täällä. - Ramppikuumetta, menee ohi.
Tämä on vähän vaikeaa, seuraa minua.
Mitähän he esittävät. Toivon, että "Love Loserin".
Minua jännittää. Olen odottanut tätä ikuisuuden.
Hetkinen.
Näyttäisitkö lippusi uudelleen?
Lippuni? Toki.
Se ei ole täällä. Tiputin sen varmaan, tai jotain.
Ei lippua, ei konserttia.
- Vaadin saada tavata esimiehesi. - Voit tavata hänet ulkona.
Tule ovelle.
Mene katsomaan Stuta.
Pysy siellä. Minä tulen.
Minun pitää päästä serkkuni luo.
Hänellä on harvinainen sairaus, hän voi tukehtua, siihen voi kuolla.
Hän ei saa olla yksinään. Hän on tuolla yksinään, se tukehtuja siis.
Minun pitää olla hänen seurassaan koko ajan.
Hyvä suunnitelma.
- Palataan hotelliin. - Ja konsertti jäisi väliin? Enpä usko.
- Emmehän me edes ole konsertissa. - Mutta lähellä.
Stu Wolff on muutaman metrin päässä. Ja tapaamme hänet jatkoilla.
Ihmettelen uskoasi.
Minne oikein menet? Älä jätä minua.
Tule takaisin.
- Mitä sinä teet? - Palaan hotellille.
Aiotko vain luovuttaa? Mitä jos kaikki luovuttaisivat?
Ei olisi Amerikkaa, ei sähköä, ei digi-TV:tä.
Pitäisi katsoa ohjelmat tiettyinä aikoina.
Emme saisi nähdä Renée Zellwegerin tai Christina Aguileran työtä.
Jos kaikki luovuttaisivat, istuisimme savimajoissa ruohoa syöden.
En käskenyt pysäyttää kehitystä. Haluan hotellille.
Haluatko nähdä Carlan ilmeen, kun ilmestymme juhliin?
- Haluan. - Mennään sitten SoHoon.
Minne SoHossa? Emme tiedä, missä Stu asuu.
Tiedämmepä. Minulla on tämä.
STU WOLFFIN KÄMPPÄ
- Kuva ovesta? - Ei se ole mikä tahansa ovi.
Musta ovi, jossa on ikkunat.
Usko minua. SoHo on New Yorkin taiteellinen sielu ja ihan kulman takana.
67 korttelin kulman takanako?
Valmiina?
Joku mies seuraa meitä.
Älä ole hölmö. New Yorkin rikosluvut ovat laskussa.
Tuolla on mies ja koira, jotka seuraavat.
Pysy tässä, minä hoidan tämän. Newyorkilaiset osaavat hoitaa nämä jutut.
- Isä, mitä oikein teet? - Äitisi soitti, häntä hermostutti.
- Äiti syntyi hermostuneena. - Minne olet menossa?
- Juhliin. - Olet läpimärkä.
- Mikään ei voi kastella minun juhliani. - Pidän juhlista.
Jos sinä tulet sinne, Stu Wolff nauraa minulle.
- Etkö voi odottaa ulkona? - Aivan ulkopuolella.
Mutta jos näen jotain epäilyttävää, tulen sisään. Pidän juhlista.
Kiitti. Ja pysy poissa näkyvistä, pelotat ystävääni.
Hyvä on. Mutta minä katselen.
Hän ei enää vaivaa meitä. Oletko valmis hauskanpitoon?
- Toivon niin. - Hyvä.
Tuo oli Santinien auto.
Lola Steppe, Ella Gerard. Hauska tavata taas.
Näyttäkää kutsut.
Hassua, että kysyt. Ne jäivät konserttiin.
Nimemme ovat listalla.
- Tuossa. - Tohtori ja rouva Lawrence.
Äiti ja isä. He eivät päässeet.
Äidillä on ihottumaa ja isä on leikkauksessa.
Luulin, että sanoit nimesi olevan Steppe.
Saanko käyttää puhelinta? Pitää soittaa porukoille.
Tämä on yksityisasunto. Soita puhelinkopista.
- Ajoit minut tähän. - Omatpa ovat juhlasi.
Et enää määräile minua, Steve. Se on ohi.
Jos kosketkin minuun, niin...
Hänestä on ollut vain harmia. Luojan kiitos, se on nyt loppu.
Rakastan sinua. Ole kiltti, haluan puhua sinulle...
Jos ei oteta lukuun roskia, tämä on kuin seuraisi Heathcliffiä.
- Ehkä meidän ei pitäisi. - Rentoudu.
Pääsen mieluummin hänestä kuin hengestäni. Minne hän menee?
Jonnekin loistopaikkaan.
Onko tämä sinusta loistopaikka? Minua pelottaa olla täällä yksin.
Emme me ole yksin. Olemme aikuisen seurassa.
Paitsi ettei hän ole kanssamme eikä hän ole aikuinen. Hän on rocktähti.
Herra Wolff?
Tule. Autetaan hänet pois.
- Hän haisee tukkeutuneelta viemäriltä. - Tajua sen kauneus.
Voi luoja. Hän itkee.
Uskotko, miten onnekkaita olemme?
He rukoilevat, ettemme istu lähelle.
Viedään hänet äkkiä tuonne, ennen kuin kukaan haistaa.
Kaikki haluavat minulta jotain.
Luulette, että olen tavallinen kaveri. En ole tavallinen kaveri.
Luuletteko, että kukaan todella tuntee minut?
En itsekään todella tunne itseäni.
Kun hän saa kahvia, hänestä tulee tuntemani totuuden ja rohkeuden mies.
Mitä saisi olla?
Luuletteko, että minulla on tosi ystäviä?
- Otamme vain kahvia. - En minä.
Haluan luksus-hampurilaislautasen, kypsän, paljon sipulirenkaita.
Antakaa hänelle vain kahvia. Ei hänen nyt kannata syödä.
Haluan luksus-hampurilaislautasen. Onko se liikaa vaadittu?
Pitäkää hänet järjestyksessä. Pomoni ei siedä mitään hölynpölyä.
Mitä te haluatte? Nimmarit, rahaa, levytyssopimuksen?
Tytöt, haluatteko minulta jotain?
Tässäkö runoilija, joka valaisi pimeät päiväsi?
Enkö sanonut hänen olevan piinattu sielu?
Stu, onko sinulla rahaa? Unohdimme omamme junaan.
Tiesin, että haluatte rahaa. Katsokaa.
Ei mitään.
Eivät nuo ole sipulirenkaita.
Voitko uskoa? Juomme kahvia Stu Wolffin kanssa.
Haluan kysyä niin paljon työstäsi.
On mahdotonta puhua noin humalaisen ihmisen kanssa.
Et ymmärrä taiteilijasielua.
Hän juo turruttaakseen tunteittensa palon.
Kaikki nerot juovat.
Haluan sipulirenkaita.
Tämä on munkki.
Haluan sipulirenkaita. Heti.
Mikä tämän paikan palvelua vaivaa?
Olemmeko me yhdessä?
Keitä te olette?
Kohtalot ovat heittäneet meidät yhteen.
- Tämä on Ella. - Kuka Ella?
Ella Gerard. Birch Hallow Road 58, Dellwood, New Jersey. 201-555-0199.
Tänään vanhempani ovat Hiltonissa.
En halua huolestuttaa heitä joutumalla vangituksi.
On äitini synttärit. Ostin hänelle maton.
Hiljaa, herra Wolff. Entä sinä?
Lola Steppe. Isäni nimi on Calum Steppe.
Osoite Bleeker Street 512. 212-555-0125.
Istukaahan te kolme tuonne, soitan pari puhelua.
Mikä sinua vaivaa? Miksi valehtelit poliisille?
- He saavat selville, että isäsi on kuollut. - Mitä täällä on meneillään?
Mikset pelkää, mitä vanhempasi sanovat?
Olen hyväksynyt sen, mitä voi tapahtua, mutta miksi annoit väärän osoitteen?
Uskonpa, että todellinen sielusi ja temperamenttisi alkavat tulla esiin.
- Miksi valehtelit? - En valehdellut.
Isäni asuu Bleeker Streetillä. Hänellä on vuokrasäännöstelty asunto ja koira.
Sanoit minulle, että isäsi kuoli moottoripyöräkolarissa.
Liioittelin vähän.
Vähän? Liioittelu on sitä, jos sanoo olevansa vähän pitempi.
Jos sanot, että isäsi on kuollut, vaikka tämä elää, se on valehtelua.
Puhutaan siitä myöhemmin. Kerrotaan Stulle, mitä tapahtui.
Kerro ensin minulle. Miksi sanoit, että isäsi kuoli?
Kuoliko hän? Milloin?
- Minulla oli syyni. - Ja mikähän se oli?
- Haluatko totuuden? - Kyllä, totuuden.
Muistathan, mitä se tarkoittaa?
Emmekö olleet kuppilassa? Muistan "Hauskaa joulua".
Jos odotat hetken, selitän kyllä, mutta nyt puhun hänelle.
Täysi totuus.
Valehtelin, sillä halusin vaikuttaa kiinnostavammalta.
Kiinnostavammalta?
Olemme New Yorkissa, poliisiasemalla, humalaisen rocktähden kanssa -
odottamassa kuollutta isääsi, ja sinä haluat olla kiinnostavampi?
- Kiinnostavampi kuin mikä? - Et ymmärrä.
- Uusi kaupunki, uusi koulu... - Minä ymmärrän.
Valehtelin myös äitini takia. Suojelin häntä esikaupungilta.
- Vanhempasi eivät ymmärtäneet häntä. - Tapoit siis isäsi?
Olisi kiva, jos lakkaisit puhumasta.
- Älä nyt. - Mene...
- Mitä on meneillään? - Pidättäkää tuo mies, hän seurasi meitä.
- Olen Calum Steppe. Mitä tapahtui? - Minäkin haluan tietää.
Kun yö pimeni sydämettömillä kaduilla,
kerroimme tarinamme ylikonstaapelille.
Halusimme kovasti hänen konserttiinsa.
Hienoin runoilija sitten Shakespearen.
Hukkasimme rahamme, emme saaneet lippuja.
Yritimme päästä juhliin, etteivät unelmamme murskautuisi.
Hän tuli ulos, seurasimme, jottei hänelle tapahtuisi mitään.
Muistan jotain. Sammuin roskien joukkoon, ja tytöt auttoivat minua.
Minun pitäisi olla raivoissani, mutta on liian myöhäistä.
Olen iloinen, ettei käynyt pahemmin.
- Se näyttää Koiravuosien koiralta. - Se on Koiravuosissa.
Tämäkö on Koiravuosien koira?
Siskontyttö rakastaa niitä kirjoja. Olet kuuluisa.
- Ei yhtä kuuluisa kuin sinä. - Molly ei usko, että tapasin sinut.
Negus, niinhän? Ja Calum Steppe, niinhän?
Tarkastimme tarinanne, voitte lähteä.
Anteeksi, herra Wolff. Saisinko nimmarinne?
Toki.
"Ylikonstaapeli Roselle."
"Stu Wolff."
Nyt kun tämä juttu selvisi, haluaako kukaan tulla juhliin?
Minä.
Et voi olla vihainen ikuisesti.
- Antaisitko anteeksi? - En ole valmis antamaan anteeksi.
Nämä ovat vuosisadan juhlat. Etkö halua tulla?
- En ole juhlatuulella. - Olen tosi pahoillani.
- Sanot vain pelastaaksesi illan. - Enhän.
En ihan totta tiedä, mitä tekisin ilman sinua.
Mitä nyt? Miksi olette yhä täällä?
Emme halua nyt mennä sisään.
Vien teidät sitten hotellille.
Ehkä voisimme mennä vähäksi aikaa.
Siinähän te olette.
Hankittaisiinko teille jotain kuivaa päälle?
Lähetän pukunne pesulaan ja toimitan isäsi osoitteeseen.
Hän on minusta mainio veikko. Meistä tulee kaverit.
Yläkertaan.
En näe häntä, näetkö sinä?
Voitko uskoa tätä? Meillä on hänen vaatteensa.
Olemme hänen makuuhuoneessaan.
Juhli nyt kanssani. Ole kiltti.
- Haluan, että välimme ovat kunnossa. - Niin minäkin.
Sinun täytyy luvata, että et enää ikinä valehtele.
Lupaan. Vannon sen.
- Lupaatko? - Lupaan.
Tule nyt, olemme hänen huoneessaan.
- Mitä haluat tehdä? - En tiedä.
Olemme etsineetkin sinua.
- Näitkö hänen naamansa? - Näyttää tosi äkäiseltä.
Elämä voi olla niin hajanaisen kaunista.
- Pelastajani. - Voi luoja.
- Se on Steve. - Odota.
Tiedän, että sinulla on kiire, mutta voisimmeko puhua?
Miksipä ei? Siitä vain.
En voi uskoa, että tapasin sinut. Että istun tässä -
sen miehen kanssa, jonka laulut saivat sydämeni lentoon.
Mitä ajattelit, kun kirjoitit: "Ihmiset odottavat kipinöintiä"?
Ei aavistustakaan.
Mutta kirjoitit niin.
Elämä on vähän sumuista ja kosteaa.
Se todella puhutteli minua,
ja varmasti miljoonia muita tyttöjä, mutta etenkin minua.
Kiva ilahduttaa fania.
En ole vain fani. Istuin jalkojesi juuressa, kuvainnollisesti.
Kuunnellessani Always Morningia pidin harmaata takkia,
koska sinullakin oli CD:n kuvassa.
Pidit harmaata, sillä se oli moniselitteinen. Olenko oikeassa?
Et, minä olen.
Näytät pettyneeltä.
- Olenkin. - Minuun?
Olet kyllä paras juttu sitten Shakespearen,
mutta ikävää, etten voi keskustella runoistasi kanssasi.
- Mikset? - Koska olet juoppo.
Toivottavasti tämän palauttaminen on helpompaa kuin vieminen.
- Olen kotiarestissa. - Niin minäkin. Olen sinusta ylpeä.
Olen odottanut tätä aina siitä kesäleiristä,
kun Carla sanoi muille lapsille, että jos he leikkivät kanssani, he kuolevat.
- Hän hymyilee. - Hän bluffaa.
Pitää mennä tunnille. Kertokaa, miten meni.
Katsotaan, kuinka hän nolostuu.
- Katsokaa tätä. - Oliko hauskaa?
Itse suuri teeskentelijä. Haluatko kuulla Sidarthurin juhlista?
Miksi haluaisin? Ella ja minähän olimme siellä.
Kuulitteko? Hän sanoi heidän olleen siellä.
Valehtelu ei auta. Kaikki tietävät, että ette olleet siellä.
Älä teeskentele, ettet nähnyt meitä.
Ella ja minä pääsimme sisään, sillä pelastimme Stu Wolffin hengen.
- Kerro heille. - Ei meidän tarvitse todistaa mitään.
Nyt ei ole uuden persoonasi aika.
Ehkä haluatte nähdä kuvia juhlista.
Tiedän, että pidät Stu Wolffista. Minulla on upeita kuvia.
- Vietimme koko illan Stun kanssa. - Hänkö lähti juhlista teidän mukaanne?
Me olimme siellä.
Isänikin oli. Hän ja Stu tapaavat pian.
Mikä isä? Eihän sinulla ole isää.
Sanoit hänen kuolleen.
Mitä oikein teet? Keksit juttuja koko ajan?
Pidätkö meitä tyhminä, vaikka emme ole New Yorkista?
- Näit meidät. - Enkä nähnyt, valehtelija.
Juuri se sinä olet. Valehtelija.
Nimesikään ei ole Lola, Mary.
Ella on oikeassa. Ei minun tarvitse todistaa teille mitään.
Tiedät, että olimme siellä.
Hän itkee.
Voi raukkaa.
Hei, et saa kirjoittaa, mitä sanon. Ne ovat minun...
Anteeksi, en voi jatkaa. Minun pitää kertoa jotain.
- Nopeasti. - Minun pitää tunnustaa jotain.
Lainasin Elizan pukua viikonlopuksi.
Olen pahoillani, mutta en voinut muuta.
- Mikset? - Halusin sen Sidarthurin juhliin.
Milloin oikein luovutat?
Et ole voinut ottaa sitä pukua,
sillä pidän sitä lukkojen takana pukuhuoneessa.
On olemassa keinoja.
- Missä se on nyt? - Turvallisesti taas siellä.
Se näyttää samalta, mutta vähän erilaiselta.
Uskotteko häntä? Ensin hän ottaa puvun, sitten palauttaa sen,
ja kävi juhlissa, joissa kukaan ei nähnyt häntä.
Puku kastui, Stu Wolff antoi minulle kuivat vaatteet.
Hän halusi, että oloni olisi mukava.
Jäähyväiskonserttinsa iltana hän halusi vain, että Mary olisi kuiva.
Älä viitsi.
Hän lähetti sen isäni luo limusiinissa.
Puvun limusiinissa? Voitteko kuvitella?
- Hän ihailee isääni ja isän koiraa. - Koirasiko antoi hänelle nimmarin?
Kyllä minä otin puvun.
Stu Wolff antoi tämän minulle.
Hänen T-paitansa. Mistä muualta saisin näitä?
Sekatavarakaupasta.
- Tällä liinalla pyyhin hänen kyynelensä. - Lähetetään se DNA-testeihin.
Unohdin kaulakoruni hänen luokseen. Hän lähettää sen takaisin.
Puku matkustaa limusiinissa.
Se on kai sitten hyvä juttu, muutenhan sen pitäisi mennä taksilla.
Olet hassu. Ryhtyisit koomikoksi.
Mutta voimmeko alkaa taas töihin?
Meillä on paljon tekemistä ennen keskiviikkoiltaa.
Ettekö usko minua? Carla se tässä valehtelee.
Olemme tehneet kovasti töitä,
enkä anna sinun pilata näytelmää.
Olemme saaneet tarpeeksemme.
Oletko sinä? Oletko sinä saanut tarpeeksesi?
Vajosin masennukseen, jollaisen vain Hamlet ymmärtäisi.
Ainoa kertomani tarina, joka oli mahdollinen,
oli totta - eikä kukaan uskonut minua.
Ehkä tämän maailman Carla Santineja ei voi voittaa.
En ollut koskaan tuntenut oloani niin lyödyksi.
Tunsin oloni kyyhkyseksi, en flamingoksi.
Ella tuli.
Mene sisään.
- Haluan puhua kanssasi. - En voi hyvin.
Lopeta pötypuheet. Tiedän, mitä teet.
Mitä tapahtui New Jerseyn kohteliaimmalle tytölle?
Mitä väliä sillä on? Tiedämme, että olimme juhlissa.
Tiedämme, kenet tapasimme ja mitä teimme.
Nouse.
En voi.
Onko kukaan nähnyt Lola Steppeä?
Olen sairas. Kysy vaikka äidiltä.
En usko. Et jänistä näytelmästä.
Tämä voi muuttua vaikka keuhkokuumeeksi ja sinä vain syyttelet.
Et voi tehdä näin. Kaikki luottavat sinuun.
Entä vanhempasi ja Sam?
Sam ei ole ennen tullut koulun tapahtumiin. Hän tulee sinun takiasi.
Lola Steppe, minun Elizani.
Pois tieltä.
Tunti esirippuun.
Entä minä?
Olin onneton, ennen kuin tulit Dellwoodiin.
Luulin, että kaikkien elämä oli kuin minun,
että pitäisi tehdä niin kuin käsketään -
eikä saisi kyseenalaistaa mitään.
Oletin, että minusta tulisi aikuisena samanlainen kuin vanhempani.
Sitten tapasin sinut.
Annoit minulle rohkeutta.
Sinun takiasi uskallan olla erilainen.
Älä koske minuun.
Olet teeskentelijä.
Carla ei voi mitään sille, että sinä olet Eliza Doolittle,
ja annat osan hänelle tuosta vain.
Jätin isällesi viestin. Soitanko neiti Baggolille?
Ei, koin ihmeparantumisen.
- Pystytkö tähän? - Synnyin esittämään Elizaa.
Valmiiksi sitten. Näytä heille.
Ihmettelen itsekin, että saan aina haluamani.
- Anna pukuni tänne. - Nyt minä olen Eliza.
- Puku tänne. - Nauti esityksestä.
- Niin teenkin. - Ja anna ensimmäinen asuni tänne.
Viisi minuuttia esiripun nousuun.
Puku tänne.
Anna puku hänelle.
- Anteeksi. - Onpa kiva nähdä sinua.
Haluatko jäätelöä?
Pärjäät hienosti.
Minua pelottaa, myönnän sen. Mutta olen innoissani.
Älä pelkää.
Se menee upeasti, Lola.
Kutsuit minua Lolaksi.
Sinä olet Lola. Onnea matkaan.
Painakaa näppäimiä, lapset.
Hei, et saa kirjoittaa ylös, mitä sanon. Ne ovat omia sanojani.
- Sano "New York". - New York.
New York, niin että R kuuluu.
New Rork.
Et osaa puhua, mutta katsotaan, osaatko kävellä.
He hyväksyivät hänet minun ansiostani.
Oliko kaikki sinun ansiotasi? Minäkin olin siellä.
Tein töitä, jotta näyttäisit hyvältä.
Mitä sinä nyt teet, tyttökulta?
Minusta tulee opettaja, sillä opettaja on hienointa, mitä ihmisestä voi tulla.
Bravo.
En jaksa uskoa tätä.
Kutsuiko isäni sinut tänne?
- Saanko tulla kuitenkin? - Totta kai.
En usko tätä. Tämä on hullua.
Lolan isä sanoi, että hän on täällä.
Tulitko tänne, minun talooni, Lolan takia?
Voisitko odottaa tässä? Odota siinä, minä haen hänet.
- Haen hänet nyt. - Enkö saa tulla sisään?
Katsokaa, kuka tuli tapaamaan minua.
Katsokaa, kuka tuli.
Onko tuo Stu Wolff?
Katsokaa, kuka tuli meille.
Halusin vain sanoa...
Unohdit tämän minun luokseni.
Olin kuvitellut tämän hetken hulluimmissa, villeimmissä unelmissani.
Jos ei uneksi hulluista jutuista,
Stu Wolffin kaltaiset ihmiset eivät palauta koruja henkilökohtaisesti.
Se on vain käsi.
Kiitos, kun tulit.
- Kuinka olet voinut? - Olen ollut selvin päin.
Toivun. Taas kerran.
Eräs hyvin suloinen sanoi, että olin juoppo, enkä pitänyt siitä.
- Kovia sanoja. - Mutta ne jäivät mieleeni.
Ehkä voimme pian keskustella upeasta musiikistasi.
- Sano vain, milloin haluat. - Voinko sanoa?
Kohtuuden rajoissa.
- Haluatko tanssia? - Aivan varmasti.
Olen oppinut tämän: jos on onnellinen, koko maailma on New York,
ja unelmat ovat tärkeitä.
Jonain päivänä, kun niitä ei edes etsi, ne tulevat luo.
Ja Sam. Hän oli ollut vierelläni koko ajan, mutta kun avauduin hänelle,
ajattelin: "Nyt, kun urani on alkanut, minulla voi ehkä olla poikaystävä."
Tajusin, että todellisuus voi olla paljon hauskempaa kuin haaveet.
Ja voitteko uskoa, että tämä kaikki tapahtui Dellwoodissa, New Jerseyssä?