Ha det, skatten.
- Pass godt på deg selv. - Mamma, du glemte denne.
Engelen min.
Jeg er så engstelig for at du skal bo alene.
Mor, det er så søtt at du er så redd,
men jeg klarer fint å ta vare på meg selv.
Kom igjen, jenter. Farvel, kyllingen min.
Jeg er fri. Jeg kan bo i New York alene og gjøre hva jeg vil.
Jeg ble født i New York, universets sentrum.
Uheldigvis skal moren min flytte meg til en annen planet - New Jersey.
Er det rart jeg ikke kunne se realiteten i øynene?
Kan noen klandre meg for å drømme om at hun forlot meg i min elskede by?
Mary. La oss dra.
Adjø, barndomshjem. Adjø, intellektuell og spirituell stimulans.
- Adjø, Broadway. - Vær så snill.
Ikke vær en drama-dronning.
Lola. Fra denne dag heter jeg Lola.
Jeg har visst siden jeg var fem år at mitt sanne navn var Lola.
Du ble kalt Mary. Det er navnet på fødselsattesten din.
Det er navnet jeg vil bruke.
I familien min er jeg en flamingo i en dueflokk.
Adjø, New York. Adjø, enhver sjanse til å bli kjent skuespillerinne.
DU KRYSSER GRENSEN TIL NEW JERSEY
ALT HÅP ER UTE
Foreldrene dine ber deg ha drømmer, og så flytter de deg til New Jersey.
Det gir ikke mening.
VELKOMMEN TIL DELLWOOD
- Velkommen til Døllwood. - Får hun lov til å si det?
Kom igjen. Fort dere.
La oss se på det nye huset.
- Mamma. - Det er bare gress.
Det er over alt.
Jeg har soverommet med verandaen.
Det er ikke bare normalitet jeg har måttet bekjempe.
Grov urettferdigheter er det andre.
Min eneste støtte er Stu Wolff, den største poeten siden Shakespeare,
og vokalisten i Sidarthur.
Han ville hjelpe meg gjennom mine mørke provinsdager.
I byen tok jeg to T-baner og en buss for å komme meg på skolen.
Utrolig at jeg kan komme meg på skolen uten at det koster 1,50 dollar.
Dellwood High. Jeg blir en fugl i bur i et godt skoleområde.
Men det er ingen vits i å være negativ overfor ting du ikke kan endre.
Jeg ser på min nye by som en tom scene hvor jeg må ha med mitt eget manus.
Jeg føler at en legende snart vil fødes.
Den legenden er meg.
Jeg er Lola Steppe. Jeg er opprinnelig fra New York.
Ella Gerard. Jeg er opprinnelig herfra.
Har du sett Sidarthur i egen person?
Nei, men jeg synes Stu Wolff er den største poeten siden Shakespeare.
Det synes jeg også. Jeg har alle CD-er de har gitt ut.
Har du?
Det er Stu Wolff som danser. Jeg har lastet ned noen kule bilder av ham.
Her er han på Grammy-utdelingen. Her bor han.
Og dette er kjolen jeg skal ha på når vi gifter oss.
Her setter han seg i limousinen sin. Den svarte flekken er hodet hans.
- For en skjønn svart flekk. - Carla Santini.
Sidarthur? Faren min er Stu Wolffs advokat.
Jøss. Faren din må ha vært i samme rom som ham og alt mulig.
Mange ganger. Har ikke du akkurat flyttet inn i Swenska-huset?
Jeg visste ikke at hjemmet vårt hadde et navn.
Skal det liksom være den berømte New York-humoren?
Newyorkere lærer å le av seg selv og alt annet når de er unge.
Foreldrene mine tok meg til New York til bursdagen min.
Det var vakkert - lysene og alt det.
Jeg vet hvorfor de kaller det verdens beste by.
Ella, du er sjelssøsteren min.
Park Avenue i julen er som å vandre gjennom Melkeveien.
Bortsett fra at ingen blir ranet i Melkeveien.
Nå tar vi plass.
Miss Baggoli?
Vi har en ny jente fra New York City.
Det har vi. Miss Steppe.
Jeg vet det står i papirene dine at jeg heter Mary,
men alle har kalt meg Lola siden jeg var en klynkende baby.
Jeg vet ikke hvem denne Mary er engang.
Jeg liker det navnet. Lola.
Dette er Lola.
Du skal vite at du sitter på yndlingsplassen min i historietimen.
- Jeg liker å være i midten. - Jeg trodde vi ikke hadde noe felles.
Jeg har fortjent midtplassen, og hvis du vil passe inn
så ikke tiltrekk deg oppmerksomhet.
Hvis du ikke merket det - jeg liker oppmerksomhet.
Slapp av.
Og aldri vank sammen med Evig Enslige Ella.
Hun har ikke ditt potensiale.
Hun ser ut som en politikerfrue med det håret og skoene. Hun er så tilfeldig.
Brillene er så over for ti minutter siden.
Men jeg skal slutte før jeg blir slem.
Bare vit at hvis du går på tå hev, kan det hende du får vanke med oss.
Jeg har alltid drømt om å vanke med dere.
Vent. Kan jeg sette meg med deg?
Det er greit.
Dette er supert. Når man spiser ute i New York, blir maten skitten.
Hva er greia med den store Santini?
Hun er vakker, populær og rik.
I barnehagen pleide hun å bite hodene av dukker.
Hvem er den karen som smiler til oss?
Det er Sam.
Det er din første dag her, ikke sant?
- Det er hyggelig å treffe deg. - Deg også.
Vi ses siden.
Jeg kan ikke ha kjæreste. Jeg må konsentrere meg om skuespillerkarrieren.
Etter tre uker venner jeg meg til den rike delen av byen.
Med porter, kjedelige og Armani-preget.
Jeg er en sånn pøbel de vil holde unna.
Når Stu Wolff synger, er det noe i meg som alltid ønsker mer.
Flere måner og stjerner og musikk i vinden.
Det er nesten som om han snakker til meg.
Jeg liker Steve.
Stu er nok vanskelig å komme overens med. Man merker at han er humørsyk.
Hjemsøkt. Alle sanne genier er hjemsøkte.
Det er det de må lide for kunsten sin.
Snacks, damer?
Dette er som å spise på en kafeteria. Mange takk.
Du må da ha sånne hjemme? Jeg tar dem bare i mikroovnen.
Moren min liker ikke mikroovner. Hun har veldig sterke meninger.
Jeg har aldri hørt om noen med en stilling til husholdningsredskaper før.
- Hvorfor liker ikke moren din meg? - Hun liker deg.
Hun synes bare du er litt rar. Du er litt rar.
Unnskyld.
Det er egentlig moren din hun synes er rar.
Moren min så henne på supermarkedet,
iført overaller, med spisepinner i håret og i full krangel med slakteren.
- Det er ikke viktig. - Ikke viktig?
Hun er kvinnen som ga meg liv,
hvis melk matet min sarte kropp, hvis blod strømmer i mine årer.
Selvsagt er det viktig.
Foreldrene mine er firkanta.
Ingen av dem liker at moren din har tre barn, men ingen mann.
Det er en overgangsfase å være enslig mor.
Karen var gift. Det kan skje igjen.
Men sa du ikke at du var et kjærlighetsbarn?
Jeg var et kjærlighetsbarn. Mamma og pappa var gift og lidenskapelig forelsket.
Foreldrene mine ble forelsket da deres øyne møttes.
Pappa var som en rockestjerne. Mamma var litt av en rype.
Resten var skjebne.
De giftet seg.
Og så slo de leir i ørkenen og telte stjernene.
..én million og tre, én million og fire...
Foreldrene mine dro på cruise til Bermuda, men det var redde for å gå av båten.
Mine var forelsket. Dypt og rørende.
Det eneste som kunne gjøre livene deres bedre, var å få meg.
Selv som smårolling ønsket jeg meg et forhold som det de hadde.
Og når tvillingene ble unnfanget, var vi veldig glade.
Da min far hørte nyhetene, hoppet han på motorsykkelen sin
for å kjøpe blomster til sitt barn og sine kommende barns mor.
Plutselig...
De fant ham strødd langs 9th Avenue.
Og 10th.
Så trist. Det ante jeg ikke.
Ironisk, ikke sant?
Foreldrene dine tror moren min er en som ødelegger et sosialt system.
Og så er hun kun et skjebnens offer.
- Hva? - Ikke noe.
Jeg liker spisepinnene i håret ditt.
Siden Carla Santini tror universet er interessert i alt hun sier,
kan man ikke unngå å overhøre henne.
Jeg snakket med Miss Baggoli om oppsetningen av Pygmalion.
Jeg sa det ble for stivt å holde seg til originalen.
Å ikke holde seg til originalen, til Mr George Bernard Shaws utsøkte ord?
Vi er ikke engelske, og dette er ikke 1800-tallet.
Vi burde omgjøre klassikerne så de reflekterer moderne tider.
De er klassikere fordi de er klassiske.
Jeg vil flytte handlingen til New York og gjøre Eliza til kassadame.
- Du skal vel spille Eliza, da? - Jeg har rollen allerede.
Da jeg flyttet, følte jeg at en legende snart ville fødes.
Skulle Carla Santini stå i veien for den fødselen?
Jeg visste ikke at Pygmalion alt hadde blitt rollebesatt.
Jeg ville elsket å være Eliza Doolittle. Hvis jeg kunne bevist...
Nei, jeg har akkurat hengt opp lapp på oppslagstavla.
Det er ikke auditioner før fredag.
Takk.
George Bernard Shaw er en stor forfatter.
Og han er også vegetarianer.
Du kom i grevens tid. Raskt.
Jeg forteller de andre om en ny idé jeg har fått
til oppsetningen vår av Pygmalion.
Som dere vet, er Pygmalion et stykke som finner sted i gamle tiders London.
Planen min er at vår Pygmalion skal finne sted i dagens New York.
Eliza skal være kassadame på et supermarked,
og professor Higgins skal være professor ved NYU.
Det er en strålende idé. Det vil gi stykket en moderne vri.
- Var det din idé? - Det er min idé.
Jeg vet jeg bare er en lærer, men jeg kan tenke.
Siden vi skal være hippe og moderne,
har jeg også lagt til sanger fra nåtiden
Jeg kaller det Eliza Rocks.
Alle skal synge en sang for meg - etter eget valg.
Og dere skal lese en scene for meg.
Men jeg har ikke øvd inn noen sang. Jeg er ikke forberedt.
Det er i orden. Du kan bare improvisere.
Jeg har valgt å bli skuespiller. Jeg akter å jobbe i teateret.
Jeg vil ikke at noen skal huske meg fra en dårlig audition.
Så hvordan skal vi fortsette?
Jeg får vel prøve.
Kanskje du kan prøve nå. Du kan begynne.
Finn deg en plass på scenen, et sted du føler deg bekvem.
Hvis vi har flaks, så faller hun kanskje.
Jeg vil synge en sang av yndlingsbandet mitt, Sidarthur.
Tvilen slo til om morgenen. Jeg våknet med et hjerte så kaldt som Mount Everest.
Det var dagen rollelista ble hengt opp.
Hvorfor var jeg sikker på at jeg fikk hovedrollen?
Miss Baggoli sa ikke noe oppmuntrende. Carla smilte.
- Se hva vinden blåste inn. - Se hva katten dro med seg.
- Etter deg. - Ja vel.
Enda en gang fikk jeg rollen jeg ønsket.
Det finnes ikke småroller, bare små skuespillere. Du kan sitere meg.
Jeg er den nye Eliza.
- Utrolig. - Jeg kom uventet med...
Jeg trodde ikke du fikk den, for jeg visste det. Så sa hun det.
Min rolle som Mrs Higgins,
er mer interessant enn Elizas på mange måter.
Selv om hun ikke har hovedrollen,
er det en rolle med dybde og sann resonans fra samtiden.
- Og det er den jeg ønsket meg. - Bra, for det er den du fikk.
Jeg skal vise deg.
- Er det en trussel? - Absolutt.
For Eliza Rocks.
Gratulerer.
Dette er verdens beste dag. Utrolig at Carla ble slått ut.
Sidarthur-fans, hva med noen nyheter? Du hørte det her først.
Bandet oppløses. Jepp, Sidarthur finnes ikke mer.
Stu Wolff gjør noe annet og sier "Jeg skal aldri, aldri jobbe med dem igjen."
Til minne om bandet, la oss høre en låt fra Always Morning.
VERDENS ENDE
Det er ikke mulig. Det kan det ikke være.
- Hva er i veien? - Jeg får ikke puste.
- Jeg hørte nyheten. - Takk for at du kommer i en sådan stund.
Jeg vil ikke tro det. Jeg har laget løpesedler til fans og bedt dem protestere.
Mens disse ballongene farer mot himmelen,
blander stjernene til Sidarthur seg blant universets stjerner.
Symbolsk, selvsagt.
DANSEKONKURRANSE
En av de mest katastrofale begivenhetene i universets historie har oppstått,
og alle handler som om ingenting har skjedd.
Supert.
Meg igjen, selvsagt.
- Hvem er nestemann? - Jeg.
Carla er mesteren gjennom alle tider.
Hva så? Det blir en ny mester gjennom alle tider.
- Jeg tror du er over toppen. - Hopp på.
Første runde.
Faren min - som du vet, er Sidarthurs advokat -
ringte meg for å si hva han har funnet ut om bandet.
Ja vel?
Det er ikke offentlig ennå.
Sidarthur har avskjedskonsert i New York i neste måned.
Pappa har allerede VIP-billetter, men det er ikke det beste.
Jeg tenkte meg det.
Det skal være fest etterpå for Sidarthurs nærmeste venner.
- Jeg har hørt det. - Gjett hvem som er invitert?
- Det er Ella og meg. - Er det sant?
- Jepp. - Hvordan klarte du det?
Som deg. Foreldreforbindelser.
Hvilke andre forbindelser har du enn telefonen?
Vinner.
- Meg igjen. - Taper.
- Leken er ikke over ennå. - Annen runde.
Moren min har faktisk forbindelsene
Marsh Foreman kjøpte et verk av henne. Marshy er manageren deres.
Jeg vet hvem han er.
Han husket at jeg var gal etter Sidarthur, så han ordnet oss invitasjon.
Moren din må være litt av en keramiker.
Vinner.
Jeg, Lola Steppe. Husk det navnet.
Taper.
Utrolig.
Hvorfor sa du til Carla at vi var invitert på festen?
Du ville gjort det samme i mine sko.
Jeg ville ikke ha løyet. Jeg kan ikke tenke meg å være deg.
- Carla driver meg til vanvidd. - Ikke si det.
- To av barnepikene hennes ble lagt inn. - Ikke vær redd.
Du ga henne nettopp det hun trenger for å latterliggjøre deg. Og meg.
- Det avhenger. - Avhenger av hva?
- Om vi går eller ikke. - På konserten i New York?
- Og festen. - Vi har ikke akkurat blitt invitert.
Man trenger ikke invitasjon til en slik fest.
Det er folk i New York som kun går ut for å presse seg med på kjendisfester.
- Moren min lar meg aldri gå. - Vi kan lure moren din.
Si sannheten. Er du delvis gal?
Vi må dra.
Det handler om stolthet.
Er det noe i veien med laksen?
Jeg er bare ikke så sulten. Jeg har det for vondt.
Jeg har det også vondt. Tannen min vokser ut.
Det er ikke den slags smerte. Det er hjertets smerte.
Sidarthur er oppløst. De har én siste konsert i New York, så er det over.
Gode natt, prinser. Måtte kor av rockeengler lulle dere i søvn.
- Jeg har ingen grunn til å leve uten dem. - La meg gjette.
Du vil på konserten.
Hvis jeg så dem spille, ville jeg i det minste ha minnene
å leve på de lange tomme årene som ligger foran meg, som en vei i Kansas.
- Unger og rockekonserter passer ikke. - Hvordan kan du behandle meg sånn?
Jeg er din førstefødte. Du lente deg over krybben for å sjekke om jeg pustet.
Det er derfor jeg vil holde deg i live.
Hun vurderte ikke mine sarte drømmer og håp et øyeblikk.
- Hva sa moren til Ella? - Hun spurte ikke.
Hun sa moren ville bite av en løsnegl til 10 dollar hvis hun bare nevnte det.
Så det var vel det?
Nei, jeg er ikke akkurat et qué será, será- menneske.
Nei vel.
- Så fint kjede. - Takk.
Jeg har hatt det siden jeg var seks. Det er praktisk talt antikt.
- Du har fine sko. - Takk.
Du har fint smil.
- Middag, Mary. - Jeg sultestreiker.
Som Gandhi, drevet til desperate tiltak av de britiske myndighetene.
Ikke en smule går inn i min munn før du sier jeg kan se Sidarthur.
Du har to minutter på deg,
ellers vil de britiske myndighetene ta av hengslene på døra og dra deg ut.
Kom inn, om du må.
Men drama-dronningen har vært Gandhi i to dager nå.
Jeg skal prøve.
Faren din vil vite om han kan ta deg med på konserten.
Takk for invitasjonen, men jeg kan ikke gå med faren min.
Jeg ville dødd av skam.
Greit.
Glad i deg også. Ha det.
Jeg skal prøve. Hva med dette?
Pappa kjører deg til konserten og henter deg etterpå.
Som en unge som blir hentet fra dagsenteret?
Er det ikke ende for ydmykelsene du vil utsette meg for?
Enorme mengder ydmykelse.
Ja. OK. Ha det.
- I kveld skal du spise. - Vil Mary dø?
Hun vil ikke dø, men det lukter som om noen har dødd her inne.
Hva er den stanken?
Nå holder det.
Ikke lommepenger på en måned, og så skal vi ha en høring.
Jeg trenger pengene nå. Kan du ikke inndra dem i neste måned?
Så kult.
Jeg har sett etter deg overalt.
Jeg visste du ville se disse. De kom akkurat i posten.
- De har nettopp blitt trykket. - Du sperrer for utsikten.
Har du fått dine ennå?
Mine kom i posten i går, men jeg er snill nok til å ikke brife med dem.
Innrøm at du verken har billetter eller invitasjon.
Det vil sikkert være mange fotografer der.
Kanskje vi kan bli avfotografert sammen.
Det er en avtale. Du kan også få være med på bildet, Ella.
Absolutt, jeg kommer.
Ja vel?
Jeg gjør vel det.
- Jeg har nok til oss begge. - Jeg skal betale når jeg får lommepenger.
Når jeg får min første rolle, skal jeg ta deg med til Europa.
Har vi nok til...
SIDARTHUR UTSOLGT
- Selskap. - Se hvem som er her.
Jeg kunne blitt igjen og skravlet, men jeg vil egentlig ikke.
Hun var så kjip mot Kali Stevenson at hun flyttet til Cleveland.
Ses på konserten fredag.
Det ville vært en god replikk hvis vi skulle.
Jeg synes ikke noe så lite som billetter skal hindre oss.
En del av moroa med å reise til New York er å takle de sleske svartebørsselgere.
Hvis vi drar, vil noe skjære seg, jeg dør og foreldrene mine får vite det.
Da sier Mrs Higgins "Hva skal du gjøre nå, skatt?"
Skuespillerfest hjemme hos Carla "Slemma" Santinis etter oppsetningen.
Alle skal pynte seg, og jeg vil se helt perfekt ut.
Bilen streika og kostet meg 600 dollar. Og jeg må kjøpe ny tørkeovn...
Kan du se helt perfekt ut i noe du eier fra før?
Ja da, jeg skal prøve å finne noe.
Om 64 timer er jeg nær nok til å ta på en mann med så mange gode låter bak seg,
og jeg har ikke funnet noe å gå med ennå.
Jeg trenger en strålende kjole som får meg til å se ut som jeg er 25
og sofistikert nok til å få en parfyme oppkalt etter meg.
Dette måtte være helt spesielt.
Den måtte være glamorøs og utstråle noe.
Hvis jeg ville at Stu Wolff skulle legge merke til meg, så.
Jeg kan like gjerne gå med denne for å se Stu.
Jeg skal bare være en sjuskete rødtopp som ikke kan kle seg.
Ikke vær redd. Jeg skal finne noe.
Tilbehør funker også. De vil hjelpe meg.
Ikke gråt.
Jeg kan ikke si at jeg sover hos deg hvis jeg ikke gjør det.
Jeg kan ikke dra til New York bak ryggen på foreldrene mine.
De vil være i byen også, men ikke på samme sted.
Jeg skal ikke.
Det er meningen at vi gjør slike ting.
15-åringer i andre kulturer er besteforeldre.
Menneskene som ga oss liv
skjønner ikke at vi må fly fra redet.
Naturen ber oss dra. Og foreldrene våre er gode mennesker som elsker oss.
De elsker oss, ikke sant? Elsker oss høyt.
De ville nok ikke at noe skulle skjedd...
Vent her litt, OK?
Ikke gråt, for det vil ordne seg. Vi drar og det blir gøy.
Jeg kan ikke lyve.
Det er utrolig hvordan jeg noen ganger kommer til samme konklusjon som deg.
Ella og jeg trenger voksenpass.
Så planen er at du kjører oss til toget i dagslys.
Ellas foreldre er i New York, og de henter oss på Grand Central.
De kjører oss til konserten, og vi bor på hotellet deres.
Høres så trygt ut. Kan ikke tro at jeg klekket det ut.
Jeg må snakke med foreldrene til Ella.
Selvsagt. Og gjør det forsiktig, for de vet det ikke.
- Husk at vi er i provinsen. - Jeg vet det.
Det ville ikke skadet hvis du nevnte at mikroovner ikke er så verst.
Mary føler at hun virkelig må se denne konserten.
Føler du at du virkelig må se disse Sidarthur-folkene, skatt?
- Det er deres siste forestilling. - Hvorfor spurte du ikke bare?
Jeg visste ikke at jeg kunne.
Moren din og jeg drar til byen på torsdag for en langhelg.
Vi henter dem så de kan bo med oss.
- Rett nedi gata for konserten. - Det ville vært supert.
Det er som om himmelen ønsket dette.
Noen knakk hælen.
Hør etter, alle sammen.
Her kommer det en kunngjøring.
Kostymene er hellige.
Vær så snille.
Hva går man med på festen til Stu Wolff?
Det kommer kjendiser dit.
Jeg vet ikke. Jeg vil bare se bra ut.
Man går med det man pleier å gå med til disse selskapene.
Vær så snill.
Herregud.
Forbrytelser har aldri appellert til meg,
men man må gjøre det man må, og jeg trengte Elizas kjole.
Du trenger ikke gjøre dette for meg.
Du ville gjøre meg en tjeneste, men denne er kanskje for stor.
Jeg er inne på dramarommet og ute igjen på sekunder.
Fem, seks, syv, åtte og...
Det ligner meg ikke å være uproff,
men hvordan kan jeg konsentrere meg når Sam risikerer livet for meg,
og når jeg om ti timer vil stå foran Stu Wolff?
Vent nå litt. Det holder.
Unnskyld meg.
Jeg beklager.
Kanskje du roter til så mye fordi du gleder deg til konserten i kveld.
- Jeg er vant til de tingene. - Lola og Carla, må dere snakke?
Premieren er om en uke.
Jeg ville trodd vi kunne hatt én god gjennomgang nå.
Jeg tror vi bare skal puste nå.
Pust dypt og prøv å slappe av.
Og enda en.
Rist løs.
Bare rist og slapp av,
så skal jeg hente noe jeg trenger fra dramarommet.
- Jeg skal hente det for deg. - Det er i orden.
Det jeg trenger er innelåst på dramarommet.
Men på side 42 i manus, er stedet jeg vil se dydig ned.
Av veien.
Kan vi gå tilbake til scenen?
Kan du komme deg av veien?
Det er rart. Hvorfor er det ikke låst?
- Jeg låser alltid denne døren. - Det gjorde du sikkert.
Vi har samme låsen hjemme. Noen ganger virker den, andre ganger ikke.
Man vet aldri hva som vil skje.
- Det ser ikke ut til å mangle noe. - Hvorfor skulle noe mangle?
Jeg aner da ikke.
Jeg vil snakke om replikkene mine. Jeg kan dem ikke så godt.
Kan du fremdeles ikke replikkene dine?
Jeg vil ikke diskutere dette. Jeg vil ikke diskutere det nå.
Du gjør meg bare så nervøs.
Jeg må vise deg noe på scenen.
Vet du hva jeg tror? Jeg tror du har jobbet så hardt,
at du burde slappe av i hele helgen.
Jeg har egentlig aldri slappet av. Men jeg kan vel prøve.
Det synes jeg du burde. Virkelig.
Jeg var så livredd.
Jeg skulle til å slå kloa i kjolen da Miss Baggoli kom.
Takk for at du prøvde.
Prøvde?
Se under panseret.
Tuller du?
- Jeg vil ikke miste toget. - Vent på meg.
Jeg kan ikke tro at du stjal Elizas kjole.
- Jeg lånte den. - Spurte du om det var OK?
- På en måte har Sam... - Fikk du Sam til å stjele den?
Sam lånte den, og den er tilbake i skapet mandag morgen.
- Jeg klarer det ikke. - Ikke gi deg nå.
La meg få en kveld med ren glede
hvis jeg skal tilbringe resten av min dyrebare ungdom bak lås og slå.
- Dette bør bli en stor konsert. - Det er bombesikkert.
Jeg vil ikke nærme meg en svartebørsselger. Ta pengene, du.
Du ser nydelig ut.
- Du også, Lola. - Takk.
Ja. Begge to.
- Hotellet er noen få kvartaler fra teateret. - Jeg er kjent i New York.
Vi er tilbake på hotellet klokken 12.
- Har dere billetter og penger? - Vi har penger og kjøper billettene.
- Her. - Takk.
- Vi skal sette dere av. - Alt skal gå bra.
Det er bare en rolig liten konsert.
Opp med hodet, marsjer fremad. Klare til rock and roll.
- Jenter, vær så snille. - Billettene er i døra.
SIDARTHURS SISTE KONSERT
- Se etter noen som selger billetter. - Er det ikke en bod?
Nei, bare vanlige mennesker som driver med vanlig svartebørssalg.
Vi må være strenge med disse folka. Man må prute og forhandle.
- Hvor mye? - 165 for orkesterplass.
- Får ikke noen billigere. - Vi tar dem.
Da har vi ikke mye til uforutsette ting.
Når du ser Stu Wolff, er ikke det noe problem.
- De er i sminkepungen. - Ja vel.
- Hva er i veien? - Sminkepungen er ikke her.
Det må den være.
- Når så du den sist? - Jeg satte den på vasken på toget.
Kanskje det er karma.
Vi må bare gå inn med en stor gjeng mennesker.
- Skal vi snike oss inn? - Sniking er under vår verdighet.
Men jeg kommer ikke på et bedre ord for det vi skal gjøre nå.
Jeg har aldri sneket meg inn noe sted. Jeg kan ikke.
- Jeg er livredd for å være her. - Det er sceneskrekk som går over.
Dette er litt vanskelig, så følg meg.
Jeg lurer på hvilken sang de tar. Håper de tar "Love Loser".
Jeg er så spent. Jeg føler det som om jeg har ventet på dette bestandig.
Et øyeblikk.
Kan jeg se på billetten din igjen?
Billetten. Klart det.
Den er ikke her. Jeg må ha mistet den.
Ingen billett, ingen konsert.
- Jeg forlanger å snakke med sjefen din. - Det kan du gjøre utenfor.
Kom til døren.
Snakk med Stu.
Bli der. Jeg kommer inn.
Jeg må være med kusinen min.
Hun har en sykdom som kan virke kvelende, og da dør man.
Hun kan ikke være alene. Hun som blir kvalt er alene.
Jeg må være sammen med henne hele tiden.
God plan.
- Kanskje vi bare burde gå på hotellet. - Gå glipp av konserten? Aldri i livet.
- Vi er ikke på konserten. - Vi er i nærheten.
Stu Wolff er bare noen meter unna oss. Og så kommer han på festen etterpå.
Trossystemet ditt forbløffer meg.
Hvor skal du? Ikke gå.
Kom tilbake.
- Hva gjør du? - Jeg drar tilbake til hotellet.
Skal du bare gi opp? Hva om alle ga opp?
Det ville ikke vært noe Amerika, elektrisitet, TiVo.
Vi måtte sett programmene når de var på lufta.
Vi ville aldri sett arbeidet til Renée Zellweger eller Christina Aguilera.
Hvis alle ga opp, ville vi sittet i leirhytter i Europa og spist ugress.
Vi skal ikke stanse fremskrittet, bare dra på hotellet.
Vil du ikke se uttrykket i Carlas ansikt når vi dukker opp på den festen?
- Jo. - Så la oss dra til SoHo.
Hvor i SoHo? Vi vet ikke hvor Stu bor engang.
Jo da. Jeg har dette.
STU WOLFFS KÅK
- Et bilde av en dør? - Det er ikke bare en dør.
Det er en svart dør med vinduer.
Tro litt. SoHo er New Yorks artistiske sjel, og det er rett rundt hjørnet.
67 kvartaler rundt hjørnet?
Klar?
Det er en mann som følger etter oss.
Ikke vær teit. Kriminalstatistikken i New York er på vei ned.
Det er en mann og en hund i hælene på oss.
Bli her, så takler jeg det. Newyorkere kan takle trøbbel.
- Pappa, hva gjør du her? - Moren din ringte og var nervøs.
- Mamma ble født nervøs. - Hvor skal dere?
- På fest. - Dere er våte.
- Intet kan regne på min parade. - Jeg liker fester.
Hvis du viser deg, vil aldri Stu Wolff synes jeg er kul.
- Kan du ikke vente utenfor? - Utenfor.
Men hvis jeg ser noe som er det minste galt, kommer jeg inn. Jeg liker fester godt.
Takk. Og ligg lavt, for du skremmer vennen min.
Ja vel, men jeg følger med.
Han vil ikke plage oss igjen. Er du klar for moro?
- Jeg håper det. - Bra.
Det var Santini-bilen.
Lola Steppe, Ella Gerard. Hyggelig å se dere igjen.
Jeg må se invitasjonene deres.
Rart du spør. Vi la dem igjen på konserten.
Navnene våre er på lista.
- Der er de. - Dr. og Mrs Lawrence.
Moren og faren min. De kunne ikke komme.
Moren min har utslett, og faren min blir operert.
Jeg trodde du het Steppe.
Kan jeg bruke telefonen? Jeg må ringe foreldrene mine.
Dette er et privathus. Bruk en offentlig telefon.
- Du drev meg til dette. - Det er din egen fest.
Ikke si meg hva jeg skal gjøre mer, Steve. Det er over.
Rører du meg så...
Han har vært i trøbbel i hele verden. Gudskjelov er han ikke vårt problem nå.
Jeg elsker deg. La meg bare snakke med deg...
Med unntak av søpla, er det som å følge Heathcliff på heiene.
- Kanskje vi ikke burde. - Slapp av.
Jeg vil heller miste ham enn livet. Hvor skal han?
Et kult sted.
Er dette kult for deg? Jeg er redd her ute alene.
Vi er ikke alene. Vi er her med en voksen.
Bortsett fra at han ikke egentlig er med oss, er han ingen voksen. Han er rockestjerne.
Mr Wolff?
Bli med meg. Hjelp meg å få ham ut.
- Han lukter som et tett kloakkrør. - Se skjønnheten.
Herregud. Han gråter.
Kan du fatte hvor heldige vi er?
De ber om at vi ikke skal sette oss ved dem.
Vi får sette ham ned før noen lukter ham.
Alle vil ha noe av meg.
Dere tror jeg er en vanlig fyr. Jeg er ingen vanlig fyr.
Tror dere noen egentlig vet hvem jeg er?
Jeg vet ikke engang hvem jeg er.
Med litt kaffe i seg, blir han mannen med sannheten og motet jeg vet han har.
Hva skal det være?
Tror du jeg har noen ekte venner?
- Vi tar bare kaffe. - Ikke jeg.
Jeg tar en stor hamburgertallerken, godt stekt, og en stor porsjon løkringer.
Du kan bare gi ham kaffe. Han klarer ikke noe måltid nå.
Jeg vil ha en stor hamburgertallerken. Er det så vanskelig?
Dere bør holde ham i sjakk. Sjefen finner seg ikke i noe tull.
Hva vil dere ha? Autografer, penger, platekontrakt?
Jenter, er dere ute etter noe fra meg?
Er dette poeten som lyste opp dine mørkeste dager?
Sa jeg ikke han var en lidende sjel?
Stu, har du penger på deg? Vi la igjen våre på toget.
Jeg visste dere ville ha penger. Se.
Ikke noe.
Det er ikke løkringer.
Kan du tro dette? Vi drikker kaffe med Stu Wolff.
Jeg har så mye å spørre om når det gjelder arbeidet ditt.
Det er umulig å snakke med en som er så full.
Du skjønner ikke kunstnersjelen.
Han drikker for å avstumpe intensiteten i følelsene.
Det gjør alle genier.
Jeg vil ha løkringer.
Dette er en doughnut.
Jeg vil ha løkringer. Nå.
Hva er i veien med servicen her?
Er vi sammen?
Hvem er du?
Skjebnen har ført oss sammen.
- Dette er Ella. - Ella hva?
Ella Gerard. 58 Birch Hallow Road, Dellwood, New Jersey. 20 15 55 01 99.
Foreldrene mine er på Hilton i kveld.
Jeg vil ikke engste dem med å bli fengslet.
Det er bursdagen til moren min. Jeg kjøpte et teppe.
Vær stille, Mr Wolff. Du?
Lola Steppe. Faren min er Calum Steppe.
Adressen er 512 Bleeker Street. 21 25 55 01 25.
Dere tre kan sette dere der mens jeg tar noen telefoner.
Hva er i veien med deg? Hvorfor løy du for politiet?
- De finner ut at faren din er død. - Hva står på?
Hvorfor er du ikke redd for hva foreldrene dine vil si?
Jeg har resignert og godtar det livet byr på, men hvorfor gir du dem falsk adresse?
Jeg tror din sanne sjel endelig begynner å vise seg.
- Hvorfor løy du? - Jeg løy ikke.
Faren min bor i Bleeker Street. Han har husleieregulert leilighet og hund.
Du sa at faren din døde i en motorsykkelulykke.
Jeg overdrev litt.
Litt? Å overdrive litt, er å si at man er litt høyere.
Å si at faren din er død når han ikke er det, er løgn over alle støvleskaft.
Vi snakker om det siden. Vi må si til Stu hva som skjedde.
Si det til meg. Hvorfor sa du at faren din var død?
Døde han? Når?
- Jeg hadde en grunn. - Og hva var den?
- Sannheten? - Ja.
Du husker vel hva det er?
Var vi ikke på en kafeteria? Jeg ser for meg "God jul".
Gi meg et øyeblikk, så skal jeg forklare. Nå snakker jeg med henne.
Den hele og fulle sannheten.
Jeg løy så jeg skulle virker mer interessant.
Mer interessant?
Vi er milevis hjemmefra på en politistasjon i New York med en full rockestjerne
og venter på din døde far, og du vil virke mer interessant?
- Mer interessant enn hva? - Du skjønner bare ikke.
- Det var en ny by og en ny skole... - Jeg skjønner.
Jeg løy for moren min. Jeg måtte beskytte henne for provinsen.
- Foreldrene dine skjønte henne ikke. - Så du drepte faren din?
Jeg ville satt pris på om du sluttet å prate.
- Kom igjen. - Bare...
- Hva står på? - Arrester den mannen. Han forfølger meg.
- Jeg er Calum Steppe. Hva skjedde? - Det er det jeg spurte om.
Mens natten senket seg over de hjerterå gatene,
samlet vi oss om betjenten mens jeg fortalte historien.
Vi ønsket desperat å komme inn på konserten.
Han er den største poeten siden Shakespeare.
Vi mistet pengene og fikk ikke kjøpt billetter.
Vi prøvde å snike oss inn på festen så ikke drømmene våre skulle bli knust.
Han stormet ut, og vi fulgte etter så han ikke skulle bli skadet.
Jeg husker ting. Jeg svimte av mot søpla, og de hjalp meg.
Jeg burde være illsint, men det er for sent.
Jeg er bare glad ikke noe verre skjedde.
- Han ser ut som hunden i Dog Years. - Han er hunden i Dog Years.
Er han hunden Dog Years?
Niesen min elsker de bøkene. Du er berømt.
- Ikke så berømt som deg. - Molly vil ikke tro jeg har truffet deg.
Negus, ikke sant? Og Calum Steppe, ikke sant?
Vi sjekket historiene deres, og dere kan gå.
Unnskyld meg, Mr Wolff. Kan jeg få autografen din?
Klart det.
"Til betjent Rose."
"Stu Wolff."
Nå som det er i boks, vil noen gå på fest med meg?
Jeg vil gjerne.
Du kan ikke være sint på meg bestandig.
- Kan du tilgi meg? - Jeg er ikke rede til å tilgi deg.
Det er århundrets fest. Vil du ikke på den?
- Jeg er ikke i festhumør. - Jeg er lei meg.
- Du sier det for å redde kvelden. - Nei.
Jeg vet ikke hva jeg skulle gjort uten deg.
Hva står på? Hvorfor er dere her ennå?
Vi vil ikke inn akkurat nå.
Så la meg kjøre dere til hotellet.
Kanskje vi kan gå inn en liten stund.
Der er dere.
Vil dere ha noen tørre klær?
Jeg skal få renset de kjolene og sende dem til faren din.
Som er super, forresten. Jeg tror han og jeg blir venner.
Ovenpå.
Jeg ser henne ikke, gjør du?
Kan du tro dette? Vi har på oss hans klær.
Og er på hans soverom.
Kan du feire med meg?
- Jeg vil at alt skal være OK mellom oss. - Jeg også.
Du må love at du aldri skal lyve for meg igjen.
Det lover jeg.
- Æresord? - Ja.
Kom igjen, vi er på rommet hans.
- Hva vil du gjøre? - Jeg vet ikke.
Vi har sett etter deg.
- Så du ansiktet hennes? - Hun ser sint ut.
Livet kan være så tilfeldig vakkert.
- Mine frelsere. - Herregud.
- Det er Steve. - Vent.
Jeg vet du er travel, men kan jeg snakke med deg litt?
Hvorfor ikke? Kom igjen.
Jeg kan ikke tro jeg traff deg. Jeg kan ikke tro at jeg sitter her
med mannen som skrev alle de sangene som fikk meg til å sveve.
Hva tenkte du da du skrev "Folk venter på å gnistre"?
Jeg aner ikke.
Men du skrev det.
Livet er litt tåkete og ståkete.
Det ga meg virkelig noe,
og sikkert 100 millioner andre jenter, men spesielt meg.
Glad for å glede en fan.
Jeg er ikke bare en fan. Jeg satt ved dine føtter metaforisk sett.
Når jeg lyttet til Always Morning, gikk jeg med grå jakke,
fordi du hadde grå jakke på CD-en.
Du gikk med grått fordi det var tvetydig. Stemmer det?
Nei, jeg har rett.
Du ser skuffet ut.
- Det er jeg. - Over meg?
Jeg synes fremdeles du er den beste siden Shakespeare,
men det er trist at jeg aldri vil kunne diskutere poesien din med deg.
- Hvorfor det? - Fordi du er en fyllik.
Jeg håper det er lettere å få denne tilbake enn å ta den.
- Jeg har husarrest. - Jeg også. Jeg er så stolt av deg.
Jeg har ventet på dette siden min første sommerleir,
da Carla sa til alle ungene at de ville dø hvis de lekte med meg.
- Hun smiler. - Hun bløffer.
Jeg må til timen. Si fra hvordan det går.
La oss se henne synke.
- Se på dette. - Hadde du det gøy?
Er det ikke lurendreieren? Ville du høre hvordan Sidarthur-festen var?
Hvorfor skulle vi hørt på det? Ella og jeg var der.
Hørte dere det? Hun sa de var der.
Det hjelper ikke å lyve. Alle vet allerede at dere ikke dro.
Ikke lat som du ikke så oss. Det vet jeg du gjorde.
Ella og jeg kom inn via Stu Wolff selv, etter at vi reddet livet hans.
- Fortell det til dem. - Vi har ikke noe å bevise for dem.
Dette er ikke rett tid for din nye personlighet.
Kanskje du vil se bilder fra festen.
Jeg vet hvor godt du liker Stu Wolff. Jeg har noen supre bilder av ham.
- Vi var sammen med Stu hele kvelden. - Gikk han fra festen på grunn av dere?
Vi var på den festen.
Faren min var der. Han og Stu skal treffes.
Hvilken far? Du har ingen far.
Du sa han døde før du flyttet hit.
Hva har du gjort? Dikter du opp alt dette etter hvert?
Tror du at vi er dumme fordi vi ikke er fra New York?
- Du så oss der. - Det gjorde jeg ikke, løgner.
Det er det du er. En løgner.
Du heter ikke Lola engang, Mary.
Ella har rett. Jeg har ikke noe å bevise for dere.
Du vet vi var der.
Hun gråter.
Babyen.
Du har ikke rett til å skrive ned det jeg sier. Det er mine...
Beklager, jeg kan ikke fortsette. Det er noe jeg vil si.
- Raskt. - Jeg har noe å innrømme.
Jeg lånte Elizas kjole i helgen.
Jeg er lei meg, men jeg hadde ikke noe annet valg.
- Hvorfor det? - Jeg måtte gå på Sidarthur-festen.
Når skal du gi deg?
Du kan ikke ha tatt den kjolen,
for den er trygt innelåst på dramarommet.
Det finnes metoder.
- Hvor er den nå? - Den er tilbake igjen, like hel.
Den ser helt lik ut, men litt annerledes.
Har du hørt? Først tar hun kjolen, så legger hun den tilbake,
og så går hun på en fest hvor ingen så henne.
Kjolen ble våt, og Stu Wolff ba meg skifte til noe tørt.
Han sa jeg skulle ha det behagelig.
På kvelden for avskjedsfesten, hadde han ikke annet å gjøre enn å se Mary tørke?
Vær så snill.
Han sendte den til faren min i en stor limousin.
En kjole i en limousin? Kan du se det for deg?
- Han digger faren min og hunden hans. - Så hunden ga ham autografen, hva?
Jeg tok kjolen.
Stu Wolff ga meg denne.
T-skjorten hans. Hvor skulle jeg ellers fått den?
I en bruktbutikk, som alt annet.
- Servietten jeg tørket tårene hans med. - Vi burde sende den inn til DNA-test.
Jeg glemte kjedet mitt hjemme hos ham. Han skulle sende det med FedEx.
En kjole som reiser med limousin.
Det er vel en god ting, for ellers måtte den tatt taxi.
Du er morsom. Du kan være komiker.
Men kan vi jobbe videre nå?
Vi har så mye å gjøre før onsdag kveld.
Du tror meg, ikke sant? Carla lyver.
Vi har jobbet så hardt med denne oppsetningen,
at jeg ikke vil la deg ødelegge den for meg.
Alle har fått nok.
Har du? Har du endelig fått nok?
Jeg endte med en depresjon kun Hamlet ville gjenkjent.
Historien jeg hadde fortalt som var sannsynlig og mulig,
var den som var sann, men ingen ville tro meg.
Kanskje man aldri kan vinne mot verdens Carla Santinier.
Jeg hadde aldri følt meg så slått før.
Jeg følte meg mer som en due enn en flamingo.
Ella er her.
Kom igjen.
- Jeg vil snakke med deg. - Jeg føler meg ikke bra.
Du kan glemme pisspreiket. Jeg vet hva du gjør.
Hva skjedde med den høfligeste jenta i New Jersey med de gode manerene?
Spiller det noen rolle lenger? Vi vet vi gikk på festen.
Vi vet hvem vi traff og hva vi gjorde.
Opp med deg.
Jeg kan bare ikke.
Har noen sett Lola Steppe?
Jeg er skikkelig syk. Spør moren min.
Den kjøper jeg ikke. Du dropper stykket.
Jeg kan få lungebetennelse, og du stiller meg til veggs.
Du kan ikke gjøre dette. Alle stoler på deg.
Hva med foreldrene dine og Sam?
Sam har aldri vært på skoleforestilling. Han går bare på grunn av deg.
Lola Steppe, min Eliza.
Av veien.
Én time til teppet går opp.
Hva med meg?
Jeg hadde det elendig før du kom til Dellwood.
Jeg trodde alle hadde liv som mitt,
og gjorde alt de skulle når de skulle,
og aldri satte spørsmålstegn ved noe.
Jeg kunne bare vente meg et liv som foreldrene mine sitt som voksen.
Og så traff jeg deg.
Du ga meg mot.
På grunn av deg er jeg modig nok til å være annerledes.
Ikke rør meg.
Du er en hykler.
Det eneste ikke Carla kan gjøre noe med, er at du er Eliza Doolittle,
og du bare gir henne rollen.
Jeg la beskjed hos faren din. Skal jeg ringe Miss Baggoli?
Nei, jeg har kommet meg på mirakuløst vis.
- Takler du dette? - Jeg ble født til å spille Eliza.
Så få på deg kostymet til åpningen. Vis dem hva du er god for.
Det forbløffer selv meg at jeg får alt jeg vil.
- Ta av deg kjolen min. - Nå er jeg Eliza.
- Ta av kjolen! - Nyt forestillingen.
- Det skal jeg. - Og kom deg ut av mitt første kostyme.
Fem minutter igjen, folkens.
Ta av deg kjolen min.
Ta av deg den kjolen.
- Beklager. - Jeg er så glad for å se deg.
Vil du ha en is?
Du blir super.
Jeg er redd, det skal jeg innrømme. Men jeg er spent også.
Ikke vær redd.
Du blir vidunderlig, Lola.
Du kalte meg Lola.
Du er en Lola. Lykke til.
Trykk nå, barn.
Du har ikke rett til å skrive ned det jeg sier. Det er mine personlige ord.
- Si "New York". - New York.
New York med R.
New Rork.
Du kan ikke snakke, men se om du kan gå.
Alle aksepterte henne på grunn av meg.
På grunn av deg? Jeg var også der.
Jeg har jobbet hardt for at du skal se bra ut.
Hva vil du gjøre nå?
Jeg vil være lærer, for å være lærer er det mest verdige et menneske kan være.
Bravo.
Jeg kan ikke tro dette.
Inviterte faren min deg hit?
- Kan jeg komme inn allikevel? - Selvsagt.
Jeg kan ikke tro dette. Dette er vilt.
Lolas far sa hun ville være her.
Er du hjemme hos meg på grunn av Lola?
Kan du bli her litt? Da kan jeg hente henne.
- Jeg skal gå og hente henne. - Så jeg kan ikke komme inn?
Se hvem som er her for å treffe meg.
Se hvem som kom for å treffe meg.
Er det Stu Wolff?
Se hvem som har kommet hjem til meg.
Jeg ville bare si...
Du glemte dette hjemme hos meg.
Jeg hadde sett for meg dette øyeblikket i mine villeste drømmer.
Hvis man ikke drømmer vilt,
kommer ikke folk som Stu Wolff og leverer smykkene dine personlig.
Det er bare en hånd.
Takk for at du kom.
- Hvordan har du hatt det? - Edruelig.
Jeg er i behandling. Igjen.
En søt jente sa jeg var en fyllik, og jeg likte det dårlig.
- Det virker ganske drøyt. - Men det vekte meg.
Så kanskje vi kan snakke om den utrolige musikken din snart.
- Bare si fra. - Kan jeg si fra?
Innen fornuftens grenser.
- Vil du danse? - Absolutt.
Dette har jeg lært: når man er lykkelig, er hele verden New York,
og drømmer er viktige.
En dag når du ikke følger med engang, vil de finne deg.
Og så har vi Sam. Han hadde vært der hele tiden, og da jeg åpnet meg for ham,
tenkte jeg "Nå som karrieren min er i gang, kan jeg kanskje ha kjæreste."
Jeg skjønte at virkeligheten kan være mye morsommere enn fantasi.
Kan du tro at dette skjedde i Dellwood, New Jersey, av alle steder?