Hej då, stumpan.
- Ta hand om dig. - Du glömde den här, mamma.
Min ängel.
Det oroar mig att du ska bo själv.
Det är så fint att du oroar dig,
men jag är stor nog att klara mig själv.
Kom nu, flickor. Adjö, min kyckling.
Jag är fri. Jag bor i New York och kan göra vad jag vill.
Jag kommer från New York, universums mittpunkt.
Tyvärr flyttar mamma mig till en annan planet - New Jersey.
Undra på att jag har svårt för verkligheten.
Är det så konstigt att jag drömmer om att stanna i min älskade stad?
Nu åker vi, Mary.
Farväl, barndomshem. Farväl, intellektuell och själslig stimulans.
- Farväl, Broadway. - Sluta.
Var inte en sån diva.
Lola. Från och med idag heter jag Lola.
Sen jag var fem har jag vetat att jag borde heta Lola.
Du heter Mary enligt födelseattesten.
Och det tänker jag kalla dig för.
I min familj är jag en flamingo bland duvor.
Farväl, New York. Farväl alla chanser att bli en känd skådis.
DU ÄR NU I NEW JERSEY
GE UPP ALLT HOPP
Föräldrar vill att man drömmer, sen flyttar de till New Jersey.
Det är obegripligt.
VÄLKOMMEN TILL DELLWOOD
- Välkommen till Dödwood. - Får hon säga så?
Kom nu. Snabba på.
Nu tittar vi på det nya huset.
- Men mamma... - Det är bara gräs.
Men det finns ju överallt.
Verandan är mitt sovrum.
Det banala är inte det enda jag kämpar emot.
Djup orättvisa är nåt annat.
Jag kan bara lita på Stu Wolff, den störste poeten sen Shakespeare
och sångare i Sidarthur.
Han leder mig genom mina mörka förortsdagar.
I stan tog jag två t-banor och buss till skolan.
Tänk att man kan åka till skolan utan att det kostar 1,50 dollar.
Dellwood High. Jag kommer att vara en burfågel i en fin skola.
Nåja, man kan inte grämas över sånt man inte kan ändra.
Den nya stan är som ett oskrivet blad och jag kan skriva vad jag vill.
I mitt hjärta känner jag en legend ta form.
Den legenden är jag.
Jag heter Lola Steppe. Jag är från New York. Från början.
Ella Gerard. Jag är härifrån. Från början.
Har du nånsin sett Sidarthur?
Nej, men Stu Wolff är den störste poeten sen Shakespeare.
Det tycker jag också. Jag har alla deras cd-skivor.
Har du?
Stu Wolff dansar. Jag har laddat ner kanonbilder.
Här är han på Grammy-galan. Detta är hans hus.
Och det är min bröllopsklänning när vi gifter oss.
Här är han vid limousinen. Den svarta pricken är huvudet.
- Vilken ljuvlig svart fläck. - Carla Santini.
Sidarthur? Min far är Stu Wolffs advokat.
Din pappa har säkert varit i samma rum som honom och så.
Många gånger. Är du tjejen som har flyttat in i Swenska-huset?
Lola Steppe. Jag visste inte att huset hette nåt.
Ska det där föreställa den omtalade New York-humorn?
New York-bor lär sig skratta åt sig själv och allt annat som barn.
Jag åkte till New York på min födelsedag.
Det var vackert med alla ljus och sånt där.
Det är världens mest fantastiska stad.
Ella, du är min själsfrände.
Park Avenue vid jul är som att vandra i Vintergatan.
Förutom att ingen blir rånad i Vintergatan.
Sätt er ner.
Fröken Baggoli?
Vi har en ny flicka från New York.
Så sant. Fröken Steppe.
Era papper visar säkerligen att jag heter Mary,
men alla har kallat mig Lola sen jag var ett spädbarn.
Jag vet inte ens vem Mary är.
Lola är ett fint namn. Lola.
Det här är Lola.
Du sitter på min favoritbänk på historian.
- Jag vill sitta i mitten. - Tänk att vi har nåt gemensamt.
Jag förtjänar att sitta där. Om du vill passa in,
ska du inte sticka ut för mycket.
Om du inte har märkt det så gillar jag det.
Ta det lugnt...
Och sluta hänga med Ella Utan Pojkvän.
Hon har inte din potential.
Hon klär sig som en politikerfru. Helt utan stil.
Och brillorna var inne för 10 minuter sen.
Men jag slutar innan jag blir elak.
Om du är försiktig, får du hänga med oss.
Att få hänga med er har alltid varit min önskedröm.
Vänta, Ella. Får jag sitta med dig?
Javisst.
Fantastiskt. När man äter utomhus i New York blir maten smutsig.
Vad är det med Fantastiska Santini?
Hon är vacker, populär och rik.
I lekskolan brukade hon bita huvudet av dockor.
Vem är killen som ler mot oss?
Det är Sam.
Det är din första dag, va?
- Kul att träffas. - Detsamma.
Vi ses senare.
Jag kan inte ha pojkvän. Jag måste tänka på skådespelarkarriären.
Efter tre veckor kan jag den rika delen av stan.
Instängd, tråkig och full av Armanikostymer.
Jag tillhör slöddret de försöker stänga ute.
När Stu sjunger, vill jag bara ha mer.
Fler månar och stjärnor och musik i vinden.
Det är som om han bara talar till mig.
Jag tycker om Steve.
Stu är säkert svår. Man ser att han är vresig.
Plågad. Alla poeter är plågade.
Det är priset de betalar för konsten.
Äppeltårta, mina damer?
Det här är precis som att äta på fik. Tack.
Ni har väl äppeltårta hemma också? Jag värmer dem i mikron.
Mamma gillar inte mikrougnar. Hon har starka åsikter.
Jag har inte hört om nån som tagit ställning mot hushållsapparater förr.
- Varför gillar hon inte mig? - Det gör hon.
Hon tycker bara att du är lite konstig. Du är lite konstig.
Förlåt.
Det är din mamma hon tycker är konstig.
Mamma såg henne på varuhuset
i skitig overall, ätpinnar i håret och hon grälade med slaktaren.
- Det är inte viktigt. - Inte viktigt?
Hon är kvinnan som gav mig liv.
Hennes mjölk stärkte min kropp, hennes blod flyter i mina ådror.
Så klart att det är viktigt.
Mina föräldrar är insnöade.
Ingen av dem gillar att din mamma har tre barn, men ingen man.
Det är ett övergångsstadium.
Karen var gift tidigare. Det kan bli så igen.
Men du sa väl att du är ett kärleksbarn?
Det är jag. Mamma och pappa var gifta och väldigt förälskade.
De föll pladask för varann när de träffades.
Pappa var en stjärna, mamma en snygging.
Ödet skötte resten.
De gifte sig.
Och tältade i öknen och räknade stjärnorna.
…en miljon tre, en miljon fyra…
Mina föräldrar åkte på kryssning, men vågade inte lämna skeppet.
Mina var förälskade. Djupt och innerligt.
Det enda som kunde förbättra livet var att få mig.
Redan som spädbarn ville jag ha ett förhållande som deras.
Så föddes tvillingarna och det var en riktig höjdpunkt.
Då satte sig pappa på motorcykeln
för att köpa blommor till sina barns mor.
Plötsligt...
Han hittades utspridd över 9th Avenue.
Och 10th Avenue.
Förlåt. Jag visste inte det.
Ironiskt, inte sant?
Dina föräldrar tror att min mamma förstör våra sociala regler.
Hon är bara ett offer för ödet.
- Vad? - Inget.
Jag gillar ätpinnarna i ditt hår.
Carla Santini tror att universum intresserar sig för allt hon säger
så det är svårt att inte höra.
Jag talade med miss Baggoli om uppsättningen av Pygmalion.
Jag sa att originalet är för stelbent.
Glömma originalet och George Bernard Shaws vackra ord?!
Vi är inte engelsmän och 1800-talet är förbi.
Klassikerna borde spegla vår tid.
De är klassiker för att de är klassiska.
Vi ska flytta handlingen till New York, Eliza blir kassörska.
- Och du ska väl spela Eliza? - Jag har redan fått rollen.
När jag flyttade hit kände jag att en legend tog form.
Skulle jag låta Carla Santini stå i vägen för det?
Jag visste inte att rollerna redan är besatta.
Jag vill så gärna spela Eliza. Om jag kan bevisa det för dig…
Jag har precis satt upp anslaget.
Provspelningarna är först på fredag.
Tack.
George Bernard Shaw är en fantastisk dramatiker.
Han är även vegetarian.
Du kom precis i tid, Lola.
Jag berättade för de andra om en idé jag har
för uppsättningen av Pygmalion.
Som ni vet är Pygmalion en pjäs som utspelas i gamla tiders London.
Min idé är att vi förlägger handlingen till dagens New York.
Eliza ska vara kassörska på ett snabbköp,
och professor Higgins är professor vid universitetet.
En briljant idé. Det ger pjäsen relevans i vår tid.
- Menar du att det var din idé? - Det är min idé.
Trots att jag bara är lärare, kan jag faktiskt tänka.
Eftersom vi ska bli hippa och moderna,
har jag lagt till moderna låtar.
Jag kallar den "Eliza rockar".
Var och en ska sjunga en sång för mig. Välj sång själv.
Sen ska ni provläsa en scen för mig.
Jag har inte övat på nån sång. Jag är inte förberedd.
Ingen fara. Höfta till det bara.
Men skådespeleri är mitt framtida yrke.
Jag vill inte att nån minns en dålig provspelning.
Hur ska vi då göra?
Jag kan förstås försöka.
Kanske redan nu? Du kan börja.
Ställ dig nånstans på scenen där det känns bra.
Om vi har tur ramlar hon kanske ner.
Jag ska sjunga en låt av Sidarthur.
Tvivlet överföll mig på morgonen. Hjärtat var tungt som Mount Everest.
Rollbesättningen var klar.
Varför skulle jag få huvudrollen?
Miss Baggoli sa inget uppmuntrande. Carla log.
- Se vad vinden blåste in. - Se vad katten släpade in.
- Du först. - Precis.
Än en gång fick jag rollen jag ville ha.
Det finns inga små roller, bara små skådisar. Citera mig gärna.
Jag är er nya Eliza.
- Fantastiskt. - Det trodde jag aldrig!
Det trodde inte jag heller, men jag visste att du skulle få den.
Rollen som mrs Higgins är
mer intressant än Elizas på många sätt.
Även om det inte är en huvudroll,
har rollen djup och en sann nutida genklang.
- Och det är rollen jag ville ha. - Bra, för det är den du fick.
Jag ska visa dig ett och annat.
- Hotar du mig? - Absolut.
För "Eliza rockar".
Grattis.
Vilken dag! Tänk att Carla inte fick rollen.
Nyheter för Sidarthurs fans. Ni hörde det här först.
Bandet splittras. Sidarthur finns inte mer.
Stu Wolff säger att han aldrig mer ska jobba med dem.
Till minne av bandet lyssnar vi på en låt från "Always morning".
JORDENS UNDERGÅNG
Det får inte vara sant.
- Vad är det? - Jag kan inte andas.
- Jag hörde om det... - Tack för ditt stöd i dessa tider.
Jag kan inte tro det. Jag har gjort flygblad till fansen för att de ska protestera.
När dessa ballonger stiger mot himlen,
blandas vår Sidarthurs stjärnor med vårt universums stjärnor.
Symboliskt sett, naturligtvis.
En av de största katastroferna i universums historia har inträffat
och alla låtsas som om det regnar.
FANTASTISKT!
Jag vann igen.
- Vem står på tur? - Jag.
Carla är mästarinna.
Och? Det kommer en ny mästarinna.
- Du är på nedgång. - Sätt igång.
Första ronden.
Min far - som ni vet är Sidarthurs advokat -
ringde och berättade vad som händer.
Menar du det?
Det är inte officiellt ännu.
Sidarthur ger en avskedskonsert i New York nästa månad.
Pappa har VIP-biljetter, men det är inte det bästa.
Jag trodde väl det…
Efteråt hålls en fest för Sidarthurs närmaste vänner.
- Jag har hört det. - Gissa vem som redan är inbjuden?
- Det råkar vara Ella och jag. - Verkligen?
- Ja, just det. - Hur fixade du det?
Som du. Föräldrakontakter.
Du har väl bara väggkontakter?
Vinnare!
- Jag igen. - Förlorare!
- Spelet är inte slut än. - Andra ronden.
Det är mamma som har kontakterna.
Marsh Foreman köpte en kruka av henne. Han är deras manager.
Jag vet vem han är.
Han kom ihåg att jag är galen i Sidarthur, så han bjöd in oss.
Din mamma måste vara en duktig keramiker.
Vinnare!
Lola Steppe. Kom ihåg mitt namn.
Förlorare!
Toppen!
Varför sa du att vi är bjudna till festen?
Du skulle ha gjort detsamma om du var jag.
Jag skulle inte ha ljugit. Jag kan inte vara som du.
- Carla gör mig galen. - Säg inte så.
- Hennes daddor togs in på hispan. - Oroa dig inte.
Du gav henne en möjlighet att förlöjliga dig. Och mig också.
- Det beror väl på. - Beror på vad?
- På om vi åker eller inte. - Till konserten i New York?
- Och festen. - Vi är inte direkt inbjudna…
Det behövs inte till såna fester.
Det finns folk i New York som bara plankar in på kändisfester.
- Mamma låter mig inte åka. - Vi löser det problemet.
Säg som det är. Är du halvgalen?
Vi måste åka.
Det handlar om stolthet.
Är det nåt fel på laxen?
Jag är inte så hungrig. Jag har för ont.
Jag har också ont. Jag ska tappa en tand.
Det är inte sån smärta. Detta är hjärtats kval.
Sidarthur har splittrats. De ger en sista konsert i New York.
God natt, prinsar. Må rockänglar sjunga er till sömns.
- Jag kan inte leva utan dem. - Låt mig gissa...
Du vill gå på konserten.
Såg jag dem på scen, får jag ett minne
så jag klarar långa, tomma år framöver. Likt en väg i Kansas.
- Ungar och rockkonserter funkar inte. - Varför gör du detta mot mig?
Jag är den förstfödda. Du vakade över mig.
Jag vill hålla dig vid liv.
Hon övervägde inte för en sekund mina bräckliga hopp och drömmar.
- Vad sa Ellas mamma? - Hon frågade inte.
Mamman skulle bita av en 10-dollars plastnagel om hon ens nämnde det.
Då blir det inget?
Nej, jag är inte den som rycker på axlarna och ger upp.
Okej.
- Jag tycker om ditt halsband. - Tack.
Jag har haft det sen jag var sex. Det är nästan antikt.
- Jag tycker om dina kängor. - Tack.
Jag tycker om ditt leende.
- Middag, Mary! - Jag hungerstrejkar
som Gandhi som drevs till desperata handlingar av britterna.
Inte en smula slinker ner förrän jag får se Sidarthur.
Du har två minuter på dig
innan britterna lyfter av dörren och släpar ut dig hit.
Kom in, om det är tvunget.
Divan har spelat Gandhi i två dagar nu.
Jag ska höra.
Din pappa vill veta om han kan ta med dig till konserten.
Tack för inbjudan, men jag kan inte gå med min pappa.
Jag skulle dö av skam.
Okej.
Älskar dig också. Hej då.
Jag ska försöka. Hur låter det här?
Han kör dig till konserten och hämtar dig sen.
Som en barnunge som hämtas från dagis?
Finns det ingen ände på förnedringen ni vill ösa över mig?
Vi öser förnedring…
Visst. Okej. Hej då.
- Ikväll ska du äta. - Kommer Mary att dö?
Hon kommer inte att dö, men det luktar lik här inne.
Vad är det som luktar?
Det var droppen.
Ingen fickpeng på en månad och vi ska prata om utgångsregler.
Jag behöver pengarna. Kan du inte dra in den nästa månad eller i september?
Jättecoolt.
Jag har letat efter er överallt.
Jag visste att ni vill se de här. De kom med posten idag.
- De är nytryckta. - Snälla, du står i vägen.
Så, har ni fått era ännu?
Mina kom med posten igår, men jag skryter inte med dem.
Erkänn att du varken har biljetter eller inbjudan.
Det kommer att finnas fotografer där.
De kan kanske fotografera oss tillsammans.
Okej. Du får också vara med på bild, Ella.
Visst, jag är med.
Menar du det?
Jag antar det.
- Jag har så det räcker. - Jag betalar tillbaka när jag får fickpengen.
När jag är stjärna bjuder jag dig till Europa.
Har vi verkligen tillräckligt för…
SIDARTHUR: UTSÅLT
- Vi har sällskap... - Ser man på...
Jag skulle gärna snacka lite, men jag vill inte snacka.
Hon var så elak mot Kali Stevenson att hon flyttade.
Vi ses på konserten på fredag.
Det vore en bra replik, om vi skulle dit.
En petitess som biljetter får inte hindra oss.
Svartabörshajar. Det är kul att pruta med slibbiga svartabörshajar.
Nåt går snett, så jag dör och mina föräldrar får reda på det.
Sen säger mrs Higgins: "Vad ska du göra nu?"
Det är fest hos Carla "Den onda" Santini efter föreställningen.
Alla kommer att vara uppklädda och jag vill se tiptop ut.
Bilen gick sönder och det kostar 600 dollar. Sen måste jag köpa ny ugn, så…
Kan du se tiptop ut i nåt du redan äger?
Visst, jag ska rota fram nåt.
Om 64 timmar kan jag röra vid mannen som skrev så många bra låtar,
men jag har inget att ha på mig.
Jag behövde en klänning som fick mig att se ut som 25
och sofistikerad nog att ge namn åt en parfym.
Den måste vara spektakulär.
Den ska vara glamorös och säga nåt.
Om Stu Wolff skulle lägga märke till mig.
Jag kan lika gärna ha den här på mig.
Jag får vara den rödhåriga fågelskrämman som inte kan klä sig.
Oroa dig inte. Jag hittar nåt.
Accessoarer är bra. De gör sitt.
Gråt inte.
Jag kan inte ljuga om att jag sover hos dig.
Jag kan inte åka till New York bakom ryggen på föräldrarna.
Det är inte bakom deras rygg, de är ju också i stan.
Jag åker inte.
Men vi ska ju göra såna här saker.
15-åringar i andra kulturer är käringar.
Människorna som satte oss till världen
förstår inte att vi måste lämna boet.
Instinkten säger att vi ska åka. Föräldrarna är fina och älskar oss.
Visst älskar de oss? Riktigt mycket.
De skulle säkert avsky om nåt hände oss och…
Vänta här ett ögonblick.
Gråt inte. Det ordnar sig. Vi åker dit och har kul.
Jag kan inte ljuga.
Det är förbluffande att jag håller med dina beslut.
Du har rätt, Ella och jag behöver vuxenbevakning.
Planen är att ni kör oss till tåget mitt på ljusa dagen.
Ellas föräldrar hämtar upp oss i New York på stationen.
De tar oss till konserten och vi bor på deras hotell.
Det låter för bra för att vara sant.
Jag ska prata med Ellas föräldrar.
Javisst, men var varsam för de vet inget än.
- Kom ihåg att vi är i förorten. - Jag vet.
Det skulle inte skada om du sa att mikrovågsugnar är helt okej.
Mary vill verkligen, verkligen se konserten.
Känner du likadant, sötnos? Att du måste se Sidarthur-figurerna?
- Det är deras avskedskonsert. - Varför frågade du inte bara?
Jag visste inte att jag fick.
Vi ska till stan på torsdag och stannar över helgen.
Vi hämtar dem och de kan bo med oss.
- Strax intill konsertlokalen. - Det låter jättebra.
Som om det stod skrivet i stjärnorna...
Nån bröt av hälen.
Flickor, lyssna nu.
Allmänt meddelande.
Kostymerna är heliga.
Snälla...
Vad har man på sig på Stu Wolffs fest?
Det blir många kändisar där.
Vet inte, men jag vill se sexig ut.
Man bär vad man vanligtvis bär på dessa soaréer.
Men snälla Lola!
Herrejösses.
Brottets bana tilltalar inte mig,
men man gör vad som krävs och jag behöver Elizas klänning.
Du behöver inte göra det.
Du ville göra mig en tjänst, men den här är nog för stor.
Jag tar mig in och ut på nolltid.
Fem, sex, sju, åtta, och…
Jag är inte oprofessionell,
men hur kan jag fokusera när Sam riskerar livet
och när jag om tio timmar kommer att stå inför Stu Wolff?
Vänta. Nu räcker det.
Ursäkta mig!
Förlåt.
Du kanske dabbar dig för att du är ivrig inför konserten.
- Jag är van vid sånt. - Lola och Carla, måste ni prata?
Det är premiär om en vecka.
Vi borde ha haft åtminstone en hyfsad repetition så här långt.
Jag tror att vi ska pusta ut lite.
Andas djupt och slappna av.
En gång till.
Skaka loss.
Fortsätt skaka loss och slappna av,
så ska jag hämta nåt viktigt från teaterrummet.
- Jag hämtar det åt dig. - Nej, jag ordnar det.
Det jag behöver är inlåst i teaterrummet.
På sidan 42 i manuset ska jag slå ner blicken lite fromt.
Undan!
Kan vi inte börja repetera igen? Snälla?
Var snäll och flytta på dig.
Underligt. Varför är den inte låst?
- Jag låser alltid dörren. - Du låste säkert den.
Vi har samma lås hemma. Ibland funkar det, ibland inte.
Man vet aldrig vad som ska hända.
- Inget verkar saknas. - Varför skulle nåt saknas?
Jag begriper inget alls, va?
Jag vill prata om replikerna. Jag kan dem inte så bra.
Kan du inte dina repliker?
Jag vill inte prata om det. Jag tänker inte prata om det nu.
Du gör mig så himla nervös.
Jag måste visa dig nåt på scen.
Vet du vad jag tror? Jag tror att du har jobbat för hårt,
alldeles för hårt, och du behöver ta ledigt i helgen och slappna av.
Jag har aldrig slappnat av förr, men jag kan prova det.
Jag tror det. Det tror jag absolut.
Jag var helt skräckslagen.
Jag skulle just ta klänningen när miss Baggoli steg in.
Tack för att du försökte.
Försökte?
Ta en titt under huven.
Skojar du?
- Jag vill inte missa tåget. - Vänta på mig.
Hur kunde du stjäla Elizas klänning?
- Jag lånade den. - Frågade du om det gick bra?
- Nej, Sam... - Stal Sam den åt dig?
Sam lånade den och den är tillbaka i garderoben på måndag morgon.
- Jag kan inte göra det här… - Dra dig inte ur nu.
Låt mig få en kväll av ren fröjd
om jag så måste tillbringa resten av min ungdom bakom lås och bom.
- Konserten måste vara bra. - Bombsäkert.
Jag befattar mig inte med svartabörshajar. Du håller i pengarna.
Jösses, du är jättevacker.
- Du med, Lola. - Tack.
Ni är vackra båda två.
- Hotellet ligger nära konsertlokalen. - Jag kan mitt New York.
Vi är tillbaka på hotellrummet klockan 12.
- Har ni biljetter och pengar? - Ja, vi ska köpa biljetterna.
- Jag tar dem. - Tack.
- Vi släpper av er. - Allt blir bra.
Det är en stillsam konsert.
Upp med hakan och sträck på ryggen. Dags att rocka loss.
- Ursäkta, flickor. - Våra biljetter är i luckan.
SIDARTHURS AVSKEDSKONSERT
- Kolla efter försäljare. - Har de ingen biljettlucka?
Nej, det är bara vanligt folk som säljer svart som vanligt.
Vi måste vara hårda mot dem. Man måste förhandla och pruta.
- Vad kostar de? - 165 dollar.
- Jag går inte lägre. - Vi tar dem.
För 165 får vi inte mycket över.
När du ser Stu Wolff, behöver du inget mycket mer.
- De ligger i din sminkväska. - Okej.
- Vad är det? - Sminkväskan är borta.
Det kan den inte vara.
- När såg du den sist? - Bakom vasken på tåget.
Det är kanske karma.
Vi behöver bara gå in tillsammans med ett stort sällskap.
- Ska vi planka? - Det är under vår värdighet.
Men jag kommer inte på nåt bättre ord för det.
Jag har aldrig plankat. Jag klarar det inte.
- Jag är livrädd. - Det är scenskräck och går över.
Det är lite knepigt, men gör bara som jag.
Jag hoppas de spelar "Love Loser".
Så spännande! Det känns som om jag har väntat på det här i evigheter.
Hallå där.
Kan jag få se din biljett igen, tack?
Min biljett? Javisst.
Den är borta. Jag måste ha tappat den eller nåt.
Ingen biljett, ingen konsert.
- Jag kräver att få träffa din chef. - Det får du göra utanför.
Följ med till dörren.
Gå och titta på Stu.
Stanna där. Jag kommer in.
Jag måste vara med min kusin.
Hon har en sjukdom. Hon storknar, kan inte andas och dör.
Hon borde inte vara ensam. Hon är ensam. Hon som storknar.
Jag måste vara med henne hela tiden.
Lysande plan...
- Vi kanske ska åka till hotellet… - Och missa konserten? Aldrig i livet.
- Vi är ju inte på konserten. - Nej, men nära.
Stu Wolff är ett par meter ifrån oss. Och han kommer till efterfesten.
Din övertygelse förbluffar mig.
Vart är du på väg? Gå inte.
Kom tillbaka.
- Vad gör du? - Jag går tillbaka till hotellet.
Tänker du ge upp? Tänk om alla gav upp.
Varken Amerika eller video skulle finnas då.
Vi finge nöja oss med teve,
och skulle missa Renée Zellweger och Christina Aguilera.
Om alla gav upp, bodde vi i lerhyddor och åt ogräs.
Jag sa inte "Stoppa utvecklingen".
Vill du inte se Carlas uppsyn när vi kommer till festen?
- Jo... - Då sticker vi till SoHo.
Var i SoHo? Vi vet inte ens var Stu bor.
Visst gör vi det.
STU WOLFFS LYA
- En bild på en dörr? - En speciell dörr...
Det är en svart dörr med fönster.
Lita på mig. SoHo är New Yorks konstnärliga själ och det är nära.
Kallar du 67 kvarter "nära"?
Klar?
En man förföljer oss.
Var inte dum. Brottsligheten är på nedgång i New York.
En man med hund förföljer oss.
Jag tar hand om det. Vi New York-bor kan hantera trubbel.
- Vad gör du här, pappa? - Mamma ringde för hon var nervös.
- Mamma föddes nervös. - Vart är ni på väg?
- Till en fest. - Ni är genomblöta.
- Inget kan göra mig sur. - Jag gillar fester.
Om du är där tycker Stu Wolff aldrig att jag är cool.
- Kan du inte vänta utanför? - Precis utanför.
Men om nåt luktar skumt, går jag in. Jag gillar verkligen fester.
Tack. Ligg lite lågt nu. Du skrämmer min vän.
Okej. Men jag håller ett öga på er.
Han besvärar oss inte mer. Är du redo att festa?
- Jag hoppas det. - Bra.
Det var Santinis bil.
Lola Steppe, Ella Gerard. Trevligt att ses igen.
Jag måste se era inbjudningar.
Underligt att du frågar. Vi lämnade dem på konserten.
Våra namn borde stå på listan.
- Där är de. - Doktor Lawrence med fru.
Mamma och pappa. De kunde inte komma.
Mamma fick utslag och pappa är på kirurgen.
Jag trodde att du hette Steppe.
Kan jag låna telefonen för att ringa dem?
Detta är en privatbostad. Använd en telefonkiosk.
- Ni drev mig till det. - Det är din fest!
Du säger inte vad jag ska göra, Steve. Det är slut…
Rör mig och du…
Han är ett ständigt problem, men det är inte vårt problem längre.
Jag älskar dig, Steve. Snälla, kan vi inte prata…
Förutom soporna, är det som att följa Heathcliff.
- Vi borde inte… - Slappna av.
Jag mister hellre honom än livet. Vart ska han?
Nånstans riktigt kul.
Tycker du att detta är kul? Att vara ensam här skrämmer mig.
Vi är inte ensamma. Vi har vuxet sällskap.
Han är inte vårt sällskap och han är inte vuxen. Han är rockstjärna.
Mr Wolff?
Kom! Hjälp till.
- Han luktar avlopp. - Se skönheten i det hela.
Herregud, han gråter.
Fattar du vilken tur vi har.
Ingen vill sitta bredvid oss.
Sätt honom i ett bås innan nån känner lukten.
Alla vill ha nåt av mig.
Du tror att jag är en vanlig kille, va? Jag är inte det.
Tror du att nån verkligen vet vem jag är?
Inte ens jag själv vet det.
Efter en kopp kaffe blir han sitt ärliga, modiga jag igen.
Vad ska ni ha?
Tror du att jag har riktiga vänner?
- Vi tar bara kaffe. - Inte jag.
Jag tar en välstekt lyxburgare och en stor tallrik lökringar.
Han borde bara ta en kopp kaffe. Han klarar inte att äta nu.
Jag vill ha en lyxburgare. Är det så svårt att förstå?
Se till att hålla honom i schack. Chefen tål inga dumheter.
Vad vill du ha? Autografer, pengar, ett skivkontrakt?
Flickor, vill ni ha nåt av mig?
Är han poeten som lyste upp dina mörkaste dagar?
Sa jag inte att han var en plågad själ?
Stu, har du kontanter på dig? Vi glömde liksom våra på tåget.
Jag visste att ni ville ha pengar. Se här.
Tomt.
Det där är inte lökringar.
Fattar du? Vi dricker kaffe med Stu Wolff.
Jag har så många frågor om dina verk.
Det är omöjligt att tala med nån som är så full.
Du förstår inte en konstnärssjäl.
Han dricker för att bedöva sina känslor.
Alla genier gör det.
Jag vill ha lökringar.
Det här är en munk.
Jag vill ha lökringar. Nu.
Vilken dålig service de har här.
Är vi i sällskap?
Vilka är ni?
Ödet har fört oss samman.
- Detta är Ella. - Ella vadå?
Ella Gerard. 58 Birch Hallow Road, Dellwood, New Jersey. 201-555-0199.
Mina föräldrar bor på Hilton ikväll.
Oroa dem inte genom att spärra in mig.
Det är mammas födelsedag. Hon fick en matta.
Tyst, mr Wolff. Och du?
Lola Steppe. Min far heter Calum Steppe.
Adressen är 512 Bleeker Street. 212-555-0125.
Sätt er där medan jag ringer några samtal.
Vad är det med dig? Varför ljög du för polisen?
- Det får reda på att din far är död. - Vad pågår här?
Är du inte rädd för vad dina föräldrar ska säga?
Jag har resignerat inför livet, men varför uppgav du falsk adress?
Jag tror att din sanna ande och själ börjar visa sig.
- Varför ljög du? - Jag ljög inte.
Min pappa bor på Bleeker Street. Han har en hyresrätt och en hund.
Du sa ju att din pappa dog i en motorcykelolycka.
Jag överdrev visst lite.
Lite? Man kan överdriva lite om sin längd.
Att säga att din far är död är att ljuga ohejdat.
Vi pratar sen. Vi borde berätta för Stu först.
Varför sa du att han var död?
Har han dött? När?
- Jag hade mina orsaker. - Och vilka var de?
- Sanningen? - Ja, sanningen.
Du minns väl vad det är?
Var vi inte på ett fik? Jag minns en "God jul"-skylt.
Jag ska strax förklara, men just nu pratar jag med henne.
Hela sanningen.
Jag ljög för att verka mer intressant.
Mer intressant?
Vi är 100 mil hemifrån på en polisstation med en full rockstjärna
och väntar på din döda pappa. Mer intressant?
- Mer intressant än vad? - Du fattar helt enkelt inte.
- Det var en ny skola och en ny stad… - Jag förstår.
Jag ljög för mamma för att skydda henne från förorten.
- Dina föräldrar förstod henne inte. - Så du dödade din pappa?
Jag skulle uppskatta om du slutade att prata.
- Sluta nu. - Bara...
- Vad händer? - Grip honom. Han förföljde oss.
- Jag är Calum Steppe. Vad hände? - Det undrar jag också.
När natten föll över de hjärtlösa gatorna,
berättade jag vår historia för dem.
Vi ville ta oss in på konserten.
Han är den störste poeten sen Shakespeare.
Pengarna till biljetter försvann.
Vi tänkte planka in för att inte förnekas våra drömmar.
Han stormade ut och vi följde efter honom.
Jag får minnesbilder. Jag däckade vid soporna och de hjälpte mig.
Jag borde vara rasande, men det är för sent för det.
Jag är tacksam att inget hände.
- Han liknar hunden i "Hundår". - Han är den hunden.
Är han hunden i "Hundår"?
Min systerdotter älskar de böckerna.
Hon kommer aldrig att tro att jag träffade dig.
Negus, va? Och Calum Steppe, eller hur?
Vi har kollat era utsagor och ni kan gå.
Ursäkta, mr Wolff. Kan jag få er autograf?
Javisst.
"Till inspektör Rose."
"Stu Wolff."
Nu när det är avklarat, vill nån gå på fest med mig?
Ja, gärna.
Du kan inte vara arg på mig i all evighet.
- Snälla, förlåt mig. - Jag tänker inte förlåta dig än.
Det är århundradets fest. Vill du inte gå?
- Jag är inte på festhumör. - Jag är verkligen ledsen.
- Du säger inte bara det, va? - Nej..
Jag vet inte vad jag skulle göra utan dig.
Vad händer? Varför står ni här ute?
Vi känner inte för att gå in just nu.
Då ser jag till att ni kommer till hotellet.
Vi kan kanske gå in ett litet slag?
Där är ni ju!
Vi skulle kanske fixa lite torra kläder till er?
Klänningarna tvättas och skickas till din pappa.
Han är helt lysande. Vi kommer nog att bli kompisar.
Följ med upp.
Jag ser henne inte. Gör du?
Fattar du? Vi har hans kläder på oss.
Och vi är i hans sovrum.
Fira det med mig, är du snäll.
- Jag vill att vi ska vara goda vänner. - Det vill jag också.
Men du måste lova att aldrig mer ljuga för mig.
Jag lovar och svär.
- Lovar du? - Ja, det gör jag.
Kom igen, vi är i hans rum.
- Vad vill du göra? - Jag vet inte.
Vi har letat efter er.
- Såg du hennes nuna? - Hon verkar riktigt arg.
Livet kan vara vackert ibland.
- Mina räddare. - Herregud.
- Det är Steve. - Vänta.
Jag vet att du är upptagen, men kan vi prata lite?
Varför inte? Varsågod.
Jag fattar inte att jag träffat dig,
mannen som skrev sångerna som lyfte min själ.
Vad tänkte du när du skrev "People are waiting to sparkle"?
Jag har ingen aning.
Men du skrev det…
Livet är lite dimmigt och degigt...
Den talade verkligen till mig
och 100 miljoner andra flickor, men mest till mig.
Jag är glad att göra en fan en tjänst.
Inte ett fan, jag satt vid dina fötter, bildligt talat.
När jag hörde "Always morning" hade jag grå jacka,
för du hade en grå jacka på cd:n.
Den var grå för att det är tvetydigt. Har jag rätt?
Nej, jag har rätt.
Du verkar besviken.
- Det är jag. - På mig?
Visst är du det bästa sen Shakespeare,
men det är så synd att jag inte kan diskutera din poesi med dig.
- Varför det? - För att du är ett fyllo.
Hoppas det är lättare att lägga tillbaka den.
- Jag fick utegångsförbud! - Jag också. Jag är stolt över dig.
Jag har längtat efter detta
sen Carla sa till alla att om de lekte med mig skulle de dö.
- Hon ler. - Hon bluffar.
Jag har lektion. Berätta hur det går.
Vi ser på när hon går under.
- Titta på den här. - Hade ni kul?
Är det inte vår bedragerska? Vill du höra hur Sidarthurs fest var?
Varför det? Ella och jag var ju där.
Hörde ni? Hon sa att de var där.
Att ljuga hjälper inte. Alla vet redan att ni inte var där.
Låtsas inte som om du inte såg oss.
Ella och jag kom in eftersom vi nästan räddade livet på Stu Wolff.
- Berätta Ella! - Vi har inget att bevisa för dem.
Ditt nya tuffa jag passar inte just nu...
Du vill kanske titta på bilder från festen?
Du gillar ju Stu Wolff och jag har så fina bilder.
- Vi var med Stu hela kvällen. - Lämnade han festen för att vara med er?
Vi var på festen.
Pappa var där. Han och Stu ska träffas.
Pappa? Du har ingen pappa.
Du sa att han dog innan du flyttade hit.
Hittar du bara på allteftersom?
Tror du att vi är dumma för att vi inte är från New York?
- Du såg oss. - Nej, din lögnare.
Det är vad du är - en lögnare.
Du heter inte ens Lola, Mary.
Ella har rätt. Jag behöver inte bevisa nåt för er.
Du vet att vi var där.
Hon gråter.
Lilla lipsillen...
Du har ingen rätt att skriva ner mina ord. De är…
Förlåt, jag kan inte fortsätta. Jag måste berätta nåt.
- Rappa på. - Jag måste erkänna nåt.
Jag lånade Elizas klänning i helgen.
Jag är ledsen, men jag hade inget val.
- Varför? - Jag ville ha den på Sidarthurs fest.
När tänker du ge upp?
Du kan inte ha tagit klänningen,
för jag har klänningen inlåst i teaterrummet.
Det finns sätt…
- Var är den nu? - Tillbaka på sin plats, utan en skråma.
Den ser likadan ut, men annorlunda.
Hon är för mycket. Först tar hon en klänning, hänger tillbaka den
och går på en fest där ingen såg henne.
Klänningen var blöt och Stu Wolff fick mig att byta till nåt torrt.
Han ville att jag skulle trivas.
Efter avskedskonserten hade han inget bättre för sig än att se Mary torr.
För Guds skull…
Han skickade den till pappa i limousin.
En klänning i limousin? Tänk er det.
- Han gillar pappa och hans hund. - Gav hunden honom en autograf?
Jag tog verkligen klänningen.
Stu Wolff gav den här till mig personligen.
Hans t-tröja. Var kommer den annars ifrån?
En loppmarknad, som allt annat.
- Den här servetten torkade hans tårar. - Ta DNA-prov på den...
Jag glömde halsbandet hos honom. Han skickar det med bud.
En klänning i en limousin.
Det är väl bra, annars hade den fått ta taxi.
Du är rolig. Du borde bli komiker.
Kan vi återvända till repetitionen nu?
Vi har så mycket att göra innan onsdag kväll.
Du tror väl mig? Carla ljuger.
Vi har arbetat så hårt med uppsättningen
och du ska inte få förstöra den för mig.
Vi har alla fått nog.
Har du det? Har du äntligen fått nog?
Bara Hamlet hade kunnat förstå min depression.
Min historia var både sannolik och möjlig.
Dessutom var den sann, men ingen trodde på mig.
Man kan kanske inte besegra såna som Carla Santini.
Jag har aldrig känt mig så slagen.
Jag kände mig mer som en duva än en flamingo.
Ella är här.
Gå in bara.
- Jag vill prata. - Jag mår inte bra.
Skippa dumheterna. Jag vet vad du sysslar med.
Vart tog New Jerseys artigaste flicka vägen?
Vad spelar det för roll? Vi var på festen.
Vi vet vem vi träffade och vad vi gjorde.
Upp med dig.
Jag kan helt enkelt inte.
Har nån sett till Lola Steppe?
Jag är faktiskt sjuk. Fråga mamma.
Struntprat. Du hoppar av pjäsen.
Jag är sjuk, kanske i lunginflammation, och du kastar anklagelser.
Du kan inte göra så här. Alla är beroende av dig.
Tänk på dina föräldrar och Sam.
Sam har inte gått på skolpjäs tidigare. Han går för din skull.
Lola Steppe, min Eliza.
Ur vägen.
En timme tills ridån går upp.
Och jag då?
Jag var olycklig tills du kom till Dellwood.
Jag trodde att alla hade det som jag,
att de gjorde vad man borde, när man borde göra det
och utan att ifrågasätta nåt.
Allt jag hade att se fram emot var ett liv som mina föräldrars.
Men så träffade jag dig.
Du gav mig mod.
Tack vare dig är jag modig nog att vara annorlunda.
Rör mig inte.
Du simulerar bara.
Carla kan inte ta Eliza ifrån dig,
men du tänker bara ge upp.
Jag meddelade din pappa. Ska jag ringa miss Baggoli?
Nej, jag har tillfrisknat mirakulöst.
- Klarar du av det? - Jag är som gjord för att spela Eliza.
Klä om till scenkläder då. Ge dem vad de tål!
Jag får alltid som jag vill.
- Ta av klänningen. - Jag är Eliza nu.
Njut av föreställningen.
- Det ska jag. - Och ta av klänningen.
Fem minuter tills ridån går upp.
Ta av klänningen.
Ta av den klänningen.
- Förlåt. - Jag är så glad att se dig.
Vill du ha en glass?
Du kommer att vara strålande.
Visst är jag rädd, men också förväntansfull.
Var inte rädd.
Du kommer att vara strålande, Lola.
Du kallade mig Lola.
Du är en Lola. Lycka till.
Tryck på tangenterna, mina barn.
Du får inte skriva ner mina ord. Det är privata tankar.
- Säg "New York" nu. - New Yok.
"New York" med ett "R".
New Rok.
Du kan inte prata. Få se om du kan gå.
De accepterade henne på grund av mig.
Bara på grund av dig? Jag var också där.
Jag jobbade hårt för din skull.
Vad ska du göra nu, raring?
Jag ska bli lärare för det är det mest värdiga en människa kan bli.
Bravo.
Jag fattar ingenting.
Bjöd pappa hit dig?
- Nej, men får jag komma in ändå? - Javisst.
Det här är helgalet...
Lolas pappa sa att hon skulle vara här.
Är du här på grund av Lola?
Stanna här så går jag och hämtar henne.
- Jag ska hämta henne. - Så jag får inte komma in?
Titta vem som hälsar på mig.
Titta vem som är här.
Är det Stu Wolff?
Titta vem som kom hem till mig.
Jag ville bara säga…
Du glömde det här hemma hos mig.
Jag hade föreställt mig detta i mina vildaste drömmar.
Men drömmer man inte vilt,
lämnar Stu Wolff inte tillbaka smycken personligen.
Det är bara en hand.
Tack för att du kom hit.
- Hur har du haft det? - Nyktert.
Jag bättrar mig. Igen.
En liten sötnos sa att jag var ett fyllo och jag gillade det inte.
- Låter lite hårt. - Det fick mig att vakna.
Då kan vi kanske tala om din fantastiska musik snart?
- När du vill. - När jag vill?
Så länge det är rimligt.
- Får jag lov? - Självklart.
Jag lärde mig att när man är glad är hela världen som New York,
och att drömmar är viktiga.
En dag när du inte ens följer dem, hittar de dig.
Sam fanns där hela tiden, men när jag föll för honom
tänkte jag att nu när jag har en karriär kanske jag kan ha en pojkvän.
Jag insåg att verkligheten kan vara så mycket roligare än fantasier.
Fattar ni att detta hände i Dellwood av alla platser?
Ansvarig utgivare: Mats Caneman BVHE AB