Sledijo novice iz sveta.
Olimpijske igre v Parizu l. 1924 so zgodovina.
Eric Liddell, Britanec, ki je osvojil zlato v teku na 400 m,
je dobil priložnost, da uresniči ameriške sanje.
Toda znani športnik je navkljub številnim ponudbam za pokroviteljstvo
vljudno zavrnil več deset ameriških podjetij.
Pridružil se je londonskemu društvu misijonarjev
in se po preselitvi na Kitajsko poročil s svojo sanjsko žensko,
medicinsko sestro Florence Mackenzie.
Tam sta si ustvarila družino. Gospod Liddell bo učil in bo zelo dejaven.
Vsem v stiski bo nudil upanje in pomoč.
DrSi predstavlja NA KRILIH ORLOV
Z malo sreče boste našli nekoga, ki bo iz vas izvlekel najboljše.
Meni se je sreča nasmehnila pred veliko leti,
ko sem spoznal Letečega Škota.
Ime mu je bilo Eric Liddell.
PRED DEVETIMI LETI
V svetu so o njem začeli govoriti,
ko ni hotel v nedeljo tekmovati v teku na 400 metrov,
saj je zanj nedelja čas, ko se druži z družino
in je hvaležen za vse, s čimer so blagoslovljeni.
Na višku slave je zaslovel kot načelen človek.
Vendar zanj to ni bila velika poteza.
Po študiju se je vrnil na Kitajsko,
kjer je učil kemijo, angleščino in telesno vzgojo.
TIENTSIN, JULIJ 1937
Dolga leta kitajsko–japonske vojne
so potopila naše veselje in velika nesreča se je zgrnila nad naše ljudi.
Kaj naj naredimo? –Pripelji vojake!
Stoj! Kaj hočete? Vrnite se.
Ne moreta mimo. –Morava, tam uči. –Pouk imam.
Japonci prihajajo.
Vojak!
To je profesor Liddell.
Peljite mimo.
Hvala! –Hvala!
Rodil sem se v revščini in naučil sem se znajti.
Kakorkoli in kadarkoli sem našel pot.
Prof. Liddell me je klical po imenu, Xi Niu.
Plačal mi je, da sem ga vozil učit revne otroke po šolah.
Zdravo, otroci.
Zdravo! –Prišel je prof. Liddell.
Gremo v učilnico. Hitro. Sedite. Tiho, prosim.
Sedite.
P za Petra, C za Cat. –Cat?
Song Tianjia? –Učitelj, Song Tianjia ni tu.
Rekel je, da so hruške zrele in da jih bo prinesel tudi vam.
Tu sem, učitelj.
Učitelj, Song Tianjia prihaja.
Prihajam, učitelj.
Ne!
Song! Ne!
Song! –Konec je!
Prej sem tekel samo, če sem bežal pred rojem sršenov
ali pred ljudmi, ki bi me strpali v zapor.
Toda z g. Lijem sem tekel.
V teku je našel mir.
Tisti dan pa me je osupnila njegova neustrašnost,
ko je tekel, da najde mir v žrelu vojne, ki je dobivala zamah.
BRITANSKI KONZULAT
Florence te bo ubila. Najbrž tudi mene.
Na mojem mestu bi naredila isto.
Prišli smo pomagat ljudem.
Kaj bi mislili, če bi pokazali pete ob prvem znaku težav?
Tu sta še tvoji hčerki, Eric.
Majhni sta še in imata Florence.
Pusti, da končam, kar sem začel.
Prosim, daj to nekomu, ki je v stiski.
Ati, strah me je. –Vse je v redu.
Kako že gre tista pesem, ki jo ima mama tako rada? Pomagajta mi.
Mirna bodi moja duša.
Gospod je na tvoji strani ...
Daj ti. –Potrpežljivo nosi
svoj križ bolečine in trpljenja ...
Florence!
Hvala bogu, da trdno spita.
Obljubil sem, da bom pomagal v bolnišnici v Xiaozhangu.
Nujno potrebujejo zdravila in opremo.
In Robertov sin je ... –Bolan. Ja, vem.
Moral se je vrniti v Anglijo, da ga neguje.
Toda tvoj brat je zdravnik.
Ti nisi.
Družino imava.
Ne le Božje družine, tudi svojo.
Ljubim te, Florence. Neskončno.
Vem, s kakšnim moškim sem se poročila.
Pomagaj mi pri pakiranju.
Pridi, Heather. –Xu je čeden, kajne?
Gremo.
Xu ...
Prosim, skrbi zanj, ko nas ne bo.
Lahko računate name, ga. Li.
Poskrbel bom, da bo varen.
Pred zasedbo je g. Li pri društvu prosil za dopust,
da bi z družino odpotoval v Kanado.
Vendar dovoljenje še ni prišlo.
Menil je, da je njegova dolžnost pomagati ljudem v stiski,
tako v dobrih kot slabih časih.
Pridem, takoj ko bom lahko. Povejta babici, da smo vsi dobro.
Pokažita ji, kako lepo znata pisati,
jaz pa bom otroke tu učil, da pišejo lepo kot vidve.
Ne misli, da je to zlata medalja. –Florence ...
Ljubim te.
Zadnji objem, miški. –Kmalu bomo spet skupaj.
Kmalu se bomo videli.
Gospe in gospodje.
Prosimo vse, ki ne plujete z nami, da zapustite ladjo.
Kmalu se bom vrnil domov.
Adijo! –Adijo!
Rad vas imam.
Pogrešale te bomo. –Tudi jaz vas. Kmalu se vrnem domov.
Pazite na novega otroka, prav? Obljubite! –Obljubim! –Obljubiš!
Čeprav mu je japonska cesarjeva vojska oropala in vzela hišo,
je g. Li verjel, da je za sovražnika treba moliti.
Jaz sem mislil drugače, vendar sem to zadržal zase,
saj sem ga spoštoval.
Veliko časa je minilo,
preden sem razumel in cenil njegov način razmišljanja.
G. Li je moral zapustiti dom
in z drugimi begunci poiskati zavetje v šoli,
kjer je učil.
Poslušajte ... Nekaj imam.
Profesor, izvolite.
So zame? –Ja.
Pomerite jih.
Hvala.
Gremo teč! Gremo!
Gremo teč. Če bomo tekli, nam bo topleje.
Tecimo! Topleje nam bo.
Tecimo.
Tekel je vsak dan brez izjeme.
Nekaj časa je trajalo, da sem spoznal, da ni tekel le zaradi sebe,
temveč tudi zaradi nas.
Kje sta tvoja mama in ati?
Greš z nami?
Pridi.
Hvala.
Pridite bliže.
Železov sulfid.
Kislina.
Čutite?
Dober okus ima.
Jaz bi pokusil. Jaz bi pokusil. –Hvala.
Učitelj je pomočil kazalec, polizal pa mezinec.
Stric Li! Pismo je prišlo za vas!
Pismo je prišlo!
Ja, ja ...
Kaj imaš to?
Poglej! Maureen.
Je to vaša hčerka?
Kdaj jo boste videli?
Kmalu.
Mislim, da zelo kmalu.
Tudi jaz pogrešam mamo in atija.
Pridi.
Stric Li, ste to vi?
Ja, to sem jaz. Preden so se mi lasje razredčili.
Kje za božjo boljo si to našel?
Znajdem se. Davno sem ga našel. Za vas je. –Hvala.
Mi lahko pomagaš najti sirotišnico, kjer bodo poskrbeli zanj?
Xiao Shitou, znaš delati?
Dobro. Od zdaj delaš tu.
Pomagal mi boš čistiti avto in ostale reči.
Nisi moj sorodnik. S stricem Liddllom hočem biti.
Zakaj hočeš biti s stricem Lijem? On ni Kitajec. Mi smo Kitajci.
Tudi stric Li je Kitajec. –Neumnosti govoriš.
Stric Li je tujec. Še izgledamo ne enako.
Rodil sem se tu. Torej sem tudi jaz Kitajec, kajne?
Kajne?
Dobro, dobro. Sedi.
Zdaj smo družina. Sedi in jej.
Če ne bi bilo g. Liddlla, ne bi tukaj skupaj jedli.
Ne kot tujci ne kot Kitajci. Zdaj smo vsi družina.
Tu sem že pol življenja,
zato vam nazdravljam, prijatelji.
In to s pijačo iz moje prve domovine.
Popijmo čaj.
Na Kitajsko. –Na zdravje. –Na zdravje.
Vroče je.
Postrezite si.
Poznaš mojega brata Roberta?
Vodil je bolnišnico v Xiaozhangu.
Preden je odšel, je prosil, da priskrbimo zdravila in opremo,
če jih lahko kje kupimo.
Ne, to vam je podaril oče.
To je vse, kar imam zdaj.
In vesel bi bil, če bi vedel, da je pomagal.
Ne, ne s tem. –Prosim.
Upam, da bo dovolj.
Seznam je dolg.
Naj vidim prepustnico.
O, ne.
Jaz bom to rešil.
Kaj se greš? Ustavite ga.
Oprostite.
Eric Liddell.
Olimpijski tekač.
Kaj delate na Kitajskem? –Učim.
Lahko greste. –Hvala.
Pojdite! Dajmo!
Ustavili smo begunca.
Meseci so minevali
in imeli smo veliko bližnjih srečanj z japonskimi vojaki.
Življenje je bilo polno nevarnosti
in pogosto smo se znašli med dvema ognjema.
Toda ob Ericovi predanosti, da pomaga ljudem v stiski,
in z mojimi zvezami s podzemljem
smo nekako našli pot do cilja.
BOLNIŠNICA XIAOZHANG
Zdravila smo dobili!
Ni bilo tako slabo.
Dajte!
Hitro! Hitro!
Eric, pomagajte. Pacient umira in molitev potrebuje.
Seveda. Greva.
Vi ste tekli na olimpijskih igrah. Tekmujva! –Kaj?
V mojih letih?
Greva!
Dajmo!
Dve roki imaš, kajne?
''7. december 1941 Vojna! Napad na Pearl Harbor''
Ponovite za mano. Jaz, Hugh ... –Jaz. Hugh ...
Vzamem tebe, Catherine, za svojo ženo ...
Od današnjega dne ... –Od današnjega dne ...
V dobrem in slabem ...
–V bogastvu in revščini ...
Prosim vas, to je hiša Gospodova. Lahko umaknete orožje? –Tiho.
Nimate pravice biti tu. Bi lahko ...
Naš veliki japonski cesar
bo vsem vam našel nov dom.
Nimate pravice biti tu.
V vojni smo.
Stric Niu! Stric Niu!
Xiao Shitou! Kaj se je zgodilo? –Strica Niuja potrebujem!
Stric Niu! –Kaj je? Dihaj.
Strica Liddlla so odpeljali japonski vojaki. –Kaj? Kje?
Iz cerkve.
Stric Niu! Počakaj me!
Počakaj me!
Stric Niu! Počakaj me!
Neumni otrok! Zakaj si tekel za mano? Zakaj?
Poglej svoja kolena!
Neumni otrok.
INTERNACIJSKO TABORIŠČE WEIHSIEN
''Dvorišče srečne poti''
Tu ste zaradi velikodušnosti japonskega cesarja.
Zato ste še živi. Naš cesar vas bo zaščitil.
Obvaroval vas bo pred nevarnostmi vojne.
Vendar boste pod strogim nadzorom.
Družine bodo skupaj. Drugi bodo ločeni.
Kakršenkoli poskus pobega bo kaznovan.
Dajmo.
Poročena sva. Tja greva.
Ne, skupaj sva. Poročena sva. Skupaj greva.
Čakajte! Ne morete naju ločiti. Skupaj sva.
Kaj se dogaja? –Catherine je moja žena. Pustite naju skupaj.
Kako lahko to dokažete? –Vi lahko. Na poroki ste bili.
Ne. –Kar Bog združi, naj človek ne loči.
Moj cesar je tu Bog.
Ne klanjamo se lažnim bogovom.
Naprej.
Velik si, mojo posteljo vzemi. –Prebrodili bomo to. Skupaj.
Hej. –David. Živjo.
To sem našel. Bolj v tvojem slogu je.
Hvala.
Xiao, tu imaš sladki krompir. –Strica Liddlla pogrešam.
Najprej bova jedla, potem bova iskala strica Liddlla. –Ne bom!
Kaj hudiča se greš?
Zakaj zdaj jokaš?
Kaj je narobe s tabo?
Tu te bom pustil!
Nehal bom jokati. Prosim, ne pusti me.
Vidiš? –Ne!
Vstanite! Vstanite!
Kdo je Eric Liddell? Kdo?
Jaz! –Vstani.
Gremo. –Hej!
Vstopi.
Naš poveljnik hoče tekmovati s tabo. –Kaj? Tekmovati hoče?
In trenirati. –Pozor!
Hočem pošten boj.
Ko nas boste izpustili, bom tekmoval z vami.
Nimate izbire.
Te smo našli.
Xiao Shitou in jaz sva iskala več dni.
Ko sva našla taborišče, je bilo spremenjeno v zapor.
Tako grozljivo še ni bilo nikoli.
Vedel sem, da bom moral uporabiti stare zvijače,
da bi pomagal prijatelju.
Stric Liddell! –Hej!
Shitou! Bedak.
Japonski vojaki so povsod.
Letos je božič prišel prej, dr. Hubbard.
Kar naravnost po hodniku. –Hvala. Vzemi to.
Srečno.
Kako sem te pogrešal.
Mojbog, kako te pogrešam. –Tudi jaz tebe.
Poglej se. –Drugič se bom potrudil, da se obrijem.
Ne bi smel ostati.
Ne, ne ...
Vse je v redu. Poglej.
Zate sem ga naredil. Tokrat brez diamantov.
Če boš ostala ti, bom tudi jaz. Se spomniš?
Gremo, gremo. –Dajmo!
Gre, v redu?
Tam je gora. Vidite izgubljenega jagenjčka.
Peli bomo, da jagenjčka pripeljemo nazaj.
Devetindevetdeset jagenjčkov leži v varnem hlevu,
eden pa se je izgubil daleč v gorah,
daleč od zlatih vrat.
Kar veselo!
Devetindevetdeset jagenjčkov leži v varnem hlevu,
eden pa se je izgubil daleč v gorah,
daleč od zlatih vrat.
Drevesa ogljikov dioksid, CO2, spreminjajo
v kisik.
Tudi drevesa uporabljajo fotosintezo, o čemer smo prej govorili.
Vprašanje. Kako drevo pride do vode?
Preko korenin! Res je. Stoj!
To si zelo resno vzel.
Prav vse jemlješ zelo resno.
Jutri bova tekmovala.
Obvladaš! Dajmo!
Eric! Eric!
Prekleto!
Ustavite tekmo!
Ni pošteno!
Kapo dol.
Poglejte ga! Sestradan je! Pusti me!
To tekmo ste dobili tisti dan, ko je Japonska zavzela Kitajsko!
Ne ...
Je res, kar pravi? Nisi jedel?
Vsi se vam zahvaljujemo.
Kako si nam drzneš lagati?
Dajemo vam dobro hrano!
Nisi vreden teh čevljev! Nisi jih vreden!
Dovolj! Odpeljite ga.
Li! Eric!
Od kod pa ti tu?
Saj me poznaš. Znajdem se. –Znajdeš se.
David ... David potrebuje vodo.
Nekaj imam zate.
Eric, razjezil si Japonce.
Ubili te bodo. Spraviti te morava od tod.
Kako bo to pomagalo drugim? –Dalo jim bo upanje.
Kaj imajo brez tebe?
Hvala. Hvala.
Ven!
Dobrodošla nazaj, fanta. Lahko hodita? Sedi, David.
Kako si? Vrnila sta se.
Imata vse kosti cele?
Eric, mi imaš kaj povedati? Si dobro? Gotovo?
Odžejati vaju moramo. Pokaži mi oko.
Ti pa ne! Poberi se!
Ne!
Slišim, da Japonci ves čas izgubljajo na fronti.
Že drugič tovornjaka s hrano ni bilo.
Z njimi imam dogovor.
Ob desetih v soboto zvečer.
Dvakrat na mesec.
Hitreje! –Že grem.
Trideset minut imamo. Ostani s stricem Liddllom.
Jutri pridem pote, prav?
Življenje v zaporu je terjalo davek od vseh, tudi od paznikov.
Tako, ja!
Z nekaterimi sem se pogodil.
Nevarni pa so bili tisti,
ki jih ni bilo mogoče podkupiti zaradi vdanosti cesarju.
Veliki ''n'' in mali ''a'' v spojini s kloridom daje ...
Kaj potresemo po ... –Sol.
Stric Li! Stric Li!
Stric Li! –Xiao Shitou!
Pridi. Kakšno presenečenje imaš za nas?
Lepo.
Xiao Shitou, hočeš, da te učim kemijo?
In da te Daisy nauči angleško?
Kaj je to? Od kod vam to?
Darila vaščanov. –Darila? –Ja.
Zmanjkuje nam zalog.
Za pol ure izključimo elektriko in potem jo spet vključimo. –Dovolj.
In letni čas, v katerem svetloba ...
Svetloba in letni čas ... –In padajo!
Sedi, Daisy! Poskušam ... vas učiti.
Vzemimo si kratek odmor.
Žal mi je.
Je Eric dobro? –Ni dobro.
Čakaj malo. Nekam te bom peljala.
Pridi.
Kaj je to? –To je klavir.
Ko pridemo od tod, ti bom igrala.
Hej!
Xu Niu!
Pridi.
Straži. –Prosim ...
Prosim, moraš me izvleči.
Poglej, kaj so mi naredili. Prosim.
Xu Niu, moraš me rešiti. Ubili me bodo.
Zakaj bi tvegali življenje, da rešimo tujca?
Vsak hip bi lahko umrl.
Kako lahko sedimo križem rok? –Dovolj!
To je konec pogovora.
Zamisel imam.
Pridi!
Shitou!
Noter.
Hitro! Požar!
Požar!
Kdo je Davidu Marshallu pomagal pobegniti?
Ne, ne! –Catherine!
Ničesar ne vem!
Nehajte nas kaznovati!
Morali bi nas ščititi, ne pa kaznovati.
Če ste našega prijatelja izgubili, ga morate najti.
Vsi boste kaznovani, dokler ne izvem imena.
Vrzite ga v luknjo, dokler kdo ne prizna.
David je pobegnil iz zapora.
Pridružil se je skrivnemu odporniškemu gibanju,
da bi prevajal novice o tem,
kako Japonska vse težje vztraja v vojni.
Ne, ne! –Nehaj. Tako mu ne moreš pomagati. –Ne!
Povejte nam, kje je.
Prosim. Ničesar niso zagrešili. Bodite milostni.
Glej v moj prst.
Obe strani. –Tu me boli. –Ta stran, kajne?
Boli? –Notri. Tudi migrene so pogostejše. –V redu.
Vstani.
Obe stopali. Sedi.
Daj ga na mojo posteljo.
Pazite, da se ne udari v glavo. –Potrebujem toplo vodo in krpo.
Hugh, me slišiš?
Me slišiš? Veš, kje si? –Catherine ...
To bo na čelu.
V redu je.
Lahko bi bil bronhitis,
toda verjetnejša je bakterijska pljučnica.
Zdravila potrebuje.
Nujno. Sicer bo ...
Imaš kakšen predlog?
''Pozor! Visoka napetost!''
Poveljnik! Eric Liddell bi rad govoril z vami.
Pridi.
Major Kenji, priskrbeti morate zdravila za Hugha Johnsona.
Nimamo zdravil ne hrane.
Potem vas moram prositi, da spet zamižite na eno oko
in nam dovolite pretihotapiti zdravila.
V tem taborišču ni bilo tihotapljenja. Odpeljite ga.
Spet tekmujte z mano.
Če zmagam, dobim pravico do obiskovalca, ki mi bo vse prinesel.
Tekmovala sva, g. Liddell. In zmagal sem. –Na pošteni tekmi.
Odpeljite ga.
Eric Liddell hoče spet tekmovati z vami. Zunaj čaka.
Če spet izključimo elektriko,
lahko vaščani vnesejo zdravila in hrano.
Tudi za nas.
Misliš, da bom izgubil?
G. Liddell, tekmoval bom z vami.
Hvala, major.
V nedeljo.
Ena, dve, tri, zdaj!
Hitreje! Hitreje!
Upam, da te ne motim. –Ne, ne.
Vse taborišče se je združilo, da ti zberemo pošten obrok
in da si nabereš moči za tekmo.
Kako prijazno.
Toda vsi potrebujemo moč.
Če pastir umre od lakote, kaj bo z ovcami?
Ne moreš zmagati, to veš.
Niti poskusiti ne bi smel.
To te bo pokopalo.
Pogosto sem govoril, da so me molitve drugih pripeljale do zmage.
Dajmo jim razlog za molitev.
Vrnite se!
Tu sem dve leti. Hotel sem gledati tekmo.
Nimaš čevljev?
Tečemo z nogami, ne čevlji.
Dajmo! –Tiho! To ne bo pomagalo.
Raje molimo zanj.
Pripravita se.
O, milost, glej,
kako ljub zven ...
Pojejo?
Fantje, začela sta. –Tekma!
Ni tu. –Še enkrat preveri.
Še malo. Vsak hip bodo prinesli zdravila.
Hvala. –Obisk imaš.
Hvala.
Catherine!
Nocoj prinesejo zdravila. –Vem. –Kmalu boš ozdravel.
Bolje boš. –Ja.
Močen bodi.
Oče boš postal. –Kaj?
Mislili smo, da veš. –Si noseča?
Čestitamo, Hugh. Stari lisjak.
Previdno.
Lahko gresta.
Ven!
Ne!
Xiao Shitou!
Ne!
Nazaj!
Zaporniki ...
Nikoli ne kljubujte cesarski vojski.
Fant bo tu visel sedem dni.
Z ženo sva vso noč stala pri ograji.
Tiho sva molila in žalovala ob izgubi Xiaa Shitouja,
fantka, ki sva ga sprejela za svojega sina.
Težko je bilo moliti za tiste, ki so tako kruti.
Daisy! Tu si, hčerka!
Daisy, hčerka moja.
Zakaj je Xiao Shitou mrtev? Zakaj?
Tam, kjer je zdaj, ne trpi več. Ne trpi več.
Žal mi je.
Veš, ko je umrla tvoja mama, me je zelo bolelo.
Toda imel sem tebe.
Zazrl sem se vase in našel kotiček
ter poseben kraj za naju. –Kje je ta kraj?
To je kraj, ki ga moraš najti.
Kraj za Xiaa Shitouja.
Našla ga boš in točno boš vedela, kaj moraš.
Kaj praviš?
Paznika, ki nas je poskušal opozoriti, so vrgli v luknjo.
Vsi smo mu bili hvaležni za dobroto in pogum.
Hej, hočeš, da jaz to napišem? –Hvala.
Hvala.
Dobro. –Prišel sem do točke, ko imam preveč odgovornosti.
Po mesecih počitka ... –Veliko bolje si. –Veliko bolje.
Poveljnik Kenji Kurata mi je rekel,
da bi do božiča lahko bil doma
glede na zahtevo za vrnitev.
Toda Catherine je nedavno izgubila moža in noseča je.
Zavoljo nje in otroka sem poveljnika prosil,
naj namesto mene njo pusti domov.
Vem, da bi ti naredila enako.
Tebi in otrokom pošiljam veliko ljubezni. Eric.
...blažena noč,
vse že spi, je polnoč.
Le Marija z Jožefom tam,
v hlevcu Varje detece nam.
Spavaj dete sladko ...
Mirna bodi moja duša,
Gospod je na tvoji strani.
Potrpežljivo nosi svoj križ bolečine in trpljenja,
Bogu prepusti, da poskrbi za vse.
Pri vsaki spremembi ti ostal bo zvest.
Mirna bodi moja duša ...
To je od strica Erica zate.
Naj je bilo še tako težko, sem razumel njegovo sporočilo.
Neomajna vera Erica Liddlla v dobroto ljudi
je stajala led z moje tuzemske duše.
Državni sekretar je 11. avgusta razglasil ...
Brezpogojno vdajo Japonske.
Domov gremo!
Konec je!
Česa je konec? –Vojne!
Vojne je konec! Vojne je konec!
V najinem skupnem času
sem od Erica Liddlla dobil veliko daril,
zaradi katerih sem boljši človek.
Njegovo največje darilo pa je bilo upanje.
Eric Liddell je umrl zaradi možganskega tumorja
5 mesecev pred japonsko deklaracijo o predaji.
Internacijsko taborišče Weihsien
je bilo osvobojeno 17. avgusta 1945.
Prevod: MEDIATRANSLATIONS
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija