Subtitle synced and corrected by coolsuren.
Vítejte v Barceloně.
Dnes večer je tu téměř 100.000 lidí.
Je tu opravdu mimořádná atmosféra.
Ale určitě jste zvědaví, zda bude dnes osud
nakloněn Manchestru United.
Vzali štěstí do vlastních rukou, díky jejich odvaze a odhodlání,
ale zatím měli jen tolik štěstí aby stáli zde, na pokraji historie.
Toto je životní šance.
Šance na treble,
kterého žádný anglický klub nikdy předtím a možná ani nikdy potom nedosáhne.
1992 není rok, na který bych se měla dívat s nezkaleným potěšením.
Jedna z nejživějších obchodních ulic v Manchesteru ,
se stala náhle peklem.
Bomba nastražená v křoví za obchodním domem Kendel
pokropila zaměstnance létajícím sklem.
Zruště všeobecnou daň a zruště konzervativce
a nakonec ukončete i tuto konzervativní vládu.
Chci říct jen jednu věc, je hezké být zpátky.
Teď je již jisté
že ne jestli, ale kdy bude královský rozvod.
Otřesení angličtí hráčí přijeli zpátky na hotel.
Pár hodin později jsme opět viděli temnou tvář anglického fotbalu.
Ukázalo se, že je to annus horribilis.
Klub této velikosti,
jeden by čekal že s takovou základnou, stadionem, je vše nastaveno tak, aby to velmi dobře fungovalo.
a tím velmi dobře je myšleno vyhrát ligu.
Byl jsem příznivcem Manchesteru United,
a je to opravdu něco extra když zde dostanete práci jako trenér.
Když to převzal Sir Alex, všem došlo, že chce pružný mládežnický systém.
A řekl mi narovinu, jak už to Sir Alex dělá,
řekl, "Nejsem uplně spokojený s mládežnickým systémem,"
Byl zde jen asi několik týdnů, možná měsíc.
Řekl jsem, "No, víte vychovali jsme Normana Whitesida,
"a Marka Hughese."
A on se na mě podíval tím svým železným pohledem a řekl, "To nestačí."
Řekl jsem, "Víte kolik pozorovatelů má Manchester City,
"a kolik jich má Manchester United?"
když jsem mu to řekl, byl rozhozený , byl z toho naprosto rozhozený.
A nepřeháním,
do měsíce ztrojnásobil počet pozorovatelů Manchesteru United,
A tak jsme začali získavat hráče.
Nicky Butt, to byl rozený bojovník. To byl opravdu vynikající hráč .
A další, Bryan Robson... bez debat.
Sám si dal přezdívku, Zadek jednokulka.
Zadkem naražel lidem do hlavy a knock-outoval je.
Myslím, že kluci se vždycky báli dávat Buttymu přezdívku,
protože jste nevěděli, jak bude reagovat, mohl vás prostě zkopat.
Prostě jste si s ním nechtěli zahrávat.
Scholesy byl takový vtipálek, který byl celou dobu nad věcí.
Přezdívali jsme mu Duch.
Protože se uměl vždy vypařit.
Vím jaký Scholesy byl, Byl to takový malý uličník.
A pokud někomu chyběli trenky, věděli jste, kdo to byl. Paul Scholes.
Máte kluka, který je menší než ostatní.
Má astma, není z nejrychlejších.
Ale je to ten nejlepší hráč s jakým sem hrál. Vysvětlete to.
Když jsem poprvé viděl Giggsyho, viděl jsem jen hrozně hubené děcko.
Není na něm znát žádná sláva.
Je to asi ta nejobyčejnější superstar, kterou jsem potkal.
Jednu chvíli může být ten nejvážnější člověk na světě,
kdy se někomu dívá přímo do očí, má upřený pohled,
a další okamžik dělá na stole Elvise, takže...
První věc co mě na Beckovi zaujala, byl jeho vzhled.
Pomyslíte si, "na fotbalistu je moc hezký."
To byla jeho přezdívka, "Hezounek".
Myslíte si, typický londýňan.
Říkal jsem mu "Cukříku".
"Dobře, Cukříku." prostě... To byla jeho přezdívka.
Pořád ho vidím v jeho Escortu Mexico.
Takhle si ho pamatuju.
"Zaneprázdnění bratři", "Zaneprázdněnci",
"Nervozní Nevillové".
"Nervozní Nevillové", yeah. Bývali tenhdy s balonem trochu nejistí.
Myslím Gary a Phil. Ale ne pořád.
Myslím, že Freddie Flintoff v rozhovorech říkával,
že nejlepší den jeho kriketové kariery byl, když Phil Neville skončil,
protože se stal nejlepším univerzálem v Lancashire.
Je to prostě živel, je pořád veselý.
Další rozdíl mezi ním a Gazem.
Gary byl takový šprt, že jo?
Pořád všechno řešil a každý mu začal říkat Busy ...
Vlastně, Busy, říkali jsme mu tak pořád.
Všichni chodili okolo mě a dělili bzzz ...
Vyrostl jsem v Bury. Bydlel jsem v domě s terasou naproti parku.
Všechno, co si jako dítě pamatuju,
je hraní fotbalu, hraní kriketu v kriketovém klubu.
A hlavně jak mě táta bral jako kluka na United.
Pořád si pamatuju, když jsem tam byl poprvé a byl jsem uplně ohromený.
Vždycky si říkáte, příští rok bude náš rok.
"Vyhrajeme ligu. vyhrajeme ligu." Nikdy to nevyšlo.
jediné, čím jsem chtěl být, byl fotbalista.
A jediný klub, za který jsem chtěl hrát, byl United.
Gary byl jedím z těch kluků, které když znáte, milujete je až za hrob,
je to skvělej kluk, každý ho má rád.
A když ho neznáte, dělá dojem, že není zrovna hodný člověk.
Nemohl jsem vystát jeho chování, když jsem byl mladší.
A chtěl jsem ho vždycky kopnout, když jsme hráli proti jeho týmu.
Gary Neville nebyl nikdy tak technicky talentovaný jako ostatní hoši.
A nebude mu vadit, když to řeknu.
Vždycky jsem cítil, že bych měl pracovat
pořád o trochu víc.
A prostě jíst a žít líp, než kdokoliv jiný.
Trochu jsem to těď vzdal.
Učinil jsem vědomé rozhodnutí v 16, když jsem skončil školu,
že nemůžu dál vídat svoje kamarády, které jsem si na škole udělal,
protože jsem dobře věděl, že bych byl stáhnut k dělání věcí
které 16-18 letí kluci dělají, a já je dělat nemohl.
Nemohl jsem je dělat. Nemohl jsem mít výčitky.
Chtěl ze sebe udělat hráče.
Já z něj hráče neudělal, On ho ze sebe udělal.
Eric Harrison na mě měl obrovský vliv. Byl přesně to, co jsem potřeboval
Neodpustil ani hovno, ani hovno.
Pamtuju si jak jednou přišla má žena, protože jsme šli do...
Chtěla jít do Trafford Centre po tréningu.
nastoupil jsem do auta, a ona mi řekla, "Ty je tak ponižuješ."
Řekl jsem, "jak to myslíš?"
Řekla, "Tohle bys svým dětem nedělal, že ne?"
Eric lidi vychoval, a vložil do nich morálku a "chovej se slušně".
Myslím, že když se podíváte na Beckse,
Možná jednu z nějvěších sportovních hvězd na světě,
je stále nohama na zemi. a za to můžeme děkovat Ericovi.
Musíte mít určité požadavky abyste byl úspěšný.
Ti, co se s nimi vyrovnali, hráli, ti co ne...
A to je fotbal.
Ten, co mě nejvíc zklamal, byl Raphael Burke.
Obrovsky nadaný hráč. Přál bych si aby měl správný přístup,
protože by byl první hráč týmu.
Já tušil, že mám talent, ale nedřel jsem jako tihle kluci.
když lidé říkají, "jaký byl Becks?" nebo, "jaký byl Giggs?"
Říkám, "no, předně se tomu obětovali."
Pokud chceš mít alespoň maličkou šanci být jako oni,
pokud nebudeš cvičit nebo se nebudeš obětovat, nemáš žádnou šanci.
Udělal jsem z Garyho kapitána mého mládežnického týmu ročníku '92.
A on byl fantastický kapitán.
Gary byl vůdce,
protože když jste Garyho viděli dělat něco na hřišti, po tréningu,
nutilo mě to přemýšlet, "když on něco dělá, asi bych měl taky něco dělat."
Byl kapitánem týmu.
Takže vždy na sebe bral odpovědnost a dával na každého pozor.
Myslím, že byl to lepidlo, které drželo kluky pohromadě.
Byl něco jako náš strejda Garry. Dělal pro nás všechno.
Takový on prostě je.
Hodně jsme si telefonovali, a já dělal ...
"Už si zkončil?"
To mě podrž, on mluví za Anglii, A Phil byl to samí.
Gaz a Phil byli, jakoby po sobě házeli míče.
jakoby se pořád popichovali
"kluci, klid, výkop je až za hodinu. Klid."
Mohli jste si jen tak sednout, a koukat se na ně,
a dělat, "Co to děláš?" "Co to děláš?"
A oni to ve skutečnosti asi i říkali.
Můžete si je prostě představit, jak si povídají.
"Phile, viděls je? Tohle je finále poháru. Koukni na ně.
"nejsou dobře připraveni. my jsme připraveni.
"Jsi připraven? Yeah, jsem připraven.
"Yeah. Správně. no, my jsme připraveni. Tihle nevadí."
Můžete si představit, jací byli od útlého věku.
Vše se točilo jen o koncentraci, a fungovalo to.
Měl jsem dvě opravdu špatné zkušenosti v Youth Cupu.
S žáky jsem vypadl v semifinále,
a jako junior jsme v něm vypadli zas.
Takže jsem chtěl zoufale vyhrát, absolutně zoufale,
ačkoli jsem odehrál jen pár zápasů za první tým.
Fotbal byl tak dobrý. Hrát ho byla zkrátka radost .
Výhrávali jsme čtyři, pět, šest-nula většinu týdnů.
A tady je Ben Thornley. může jít úplně sám!
A dává gól!
Switzer centruje a na středu jsou nějací hráči...
a mohlo by to vyjít... Je to Giggs!
jedna z věci co si pamatuju je Buttyho kop nad hlavou.
Nespadlo to tam, ale byl strašně nadšený.
Tenhle tým mohl mít jen jeden výsledek, bylo to...
Prostě jste to věděli.
A byl to opravdu těžký zápas.
Ale myslím, že to byla největší úleva v mém životě,
ocházet ze hřiště jako vítězové Youth Cupu,
a vidět je, jak ho zvedájí nad hlavu.
Bylo to senzační.
Kolik asi těchto tváří někdy uvidíme
v prvním týmu Manchesteru United?
Nevyhráli to strašně dlouho.
Myslím, že to byli Busby Babes kteří to vyhráli naposled.
šel jsem do kabiny, a byli tam trenéři,
Byli tam hráči, byli tam hráči prvního týmu.
Byli tam všichni zaměstanci. Byli tam ředitelé.
Bylo to velkolepé. Obrovské.
A já si tu medaili dal vedle všech ostatních, co jsem kdy vyhrál.
Nedal jsem ji výš, Nedal jsem ji níž,
byla na stejné úrovni jako každá, co jsem kdy vyhrál,
protože tenkrát, v 16, 17, 18-ti, Byla to největší, co jste mohli vyhrát.
Meli jsme skvélého týmového ducha. Skvélá banda kluků. Skvělí trenéři.
Nevyhráli jsme to dlouhou dobu,
a přivezli jsme pohár na Old Trafford, víc jsme ani žádat nemohli .
Byl to úspěch, ale nikdy nestačí vyhrát jen jednu soutěž.
"Ok, příští rok to zopakujem."
Nejlepší léta mé kariéry byla juniorka.
každý den jdete pracovat společně se svými kamarády,
nemáte žádné povinnosti, je to jen zábava.
Věděli jste, že jste dobří,
Věděli jste, že jste lepší než většina týmů proti kterým hrajete.
Byly to nejlepší časy mé kariéry, Stále to můžu říct.
Co se dělo v The Cliff když jsme byli děti, dorost,
nebo čerství profíci, bylo vždy...
Dostali jsme na starost nováčky, kterým jsme dělali různé věci.
Většina z nich je nepublikovatelná.
Byl to konec éry, kdy to bylo samozřejmé,
kdy část vašeho přijetí, část vašeho dospívacího procesu,
vašeho zocelení, bylo dostávat vás do situací, co se vám nelíbily.
Strčili mě do tašky a pak jí zamkli a dali do autobusu.
A za týden udělali to samé Scholesymu.
Nicky byl velký, ale já byl maličký, takže jsem se tam dobře vešel.
A nakonec jste takhle mlátili do tašky,
a byli jste někde uvnitř Old Trafford v prádelně, kde vás vytáhli ven.
takže vás odemkli a poslali zpátky.
Na večeře, jste prostě věděli v kolik má večeře být,
druháci vás chtěli totálně zpráskat.
takže jsme všichni šli a někam se schovali.
Myslím, že v jedné velké posilovně.
Když přišlo na přijetí, spousta lidí, by byla hotová do 20, 15-ti vteřin.
Prostě byste udělali něco hloupého, a dostali byste sborové, "To se ti povedlo",
dostali byste sborový potlesk , dobře, už radši nic nedělej.
Byl by to divný hráč když by to neudělal,
nebo to nechtěl udělat, nebo si z toho nevystřelil,
a pak jste byli jejich.
Jednou strčili Scholesyho do sušičky a...
Nevím kdo to zapnul,
ale zavřeli dveře a pak to asi někdo prostě rychle zapnul a vypnul.
Myslím, že z toho měl záchvat.
Ale byla to velká průmyslová sušička.
Z toho má asi to astma.
Nejlepší byly noční kluby. Museli jste někoho sbalit.
Musel jsem to s váma jednou podstoupit.
- Někoho sbalit ? - Yeah.
Nebyla to moje nejsilnější stránka když jsme byl kluk, balit holky.
Musel jsem dělat erotické pózy do kalendáře Claytona Blackmora.
Ne!
- Na posteli? - Jo, na posteli.
Jo, to bylo asi nejhorší.
taky leštit boty, na...
Musel jsem leštit číslo vzadu na ...
- Na kopačkách? - A co lžička v puse?
Nekreslil na tebe dres?
Tim si nejsem jistej. Nevim, kdo to byl, ale...
Giggsy na něj kreslíval dres.
- Počkej... - Tos byl ty!
- Byla to část přijetí. - Nevím, proč si vlastně tady.
Jo, a podívej kam to dotáh.
- Mě se to nelíbilo. - Nemusíš děkovat.
- Tys byl strašnej, Giggsy. - Nesnášel jsem ho.
Prověřilo vás to, zpevnilo vás to, zocelilo vás to.
Nebáli jste se být za blázny před svými kamarády.
Nebáli jste se říct něco nahlas před staršími hráči.
Takže, i když dneska by to asi byla šikana,
Bylo to důležité, aby jste se stali hráčem klubu.
protože když jste 20-ti letej kluk a něco se na hřišti pokazí,
a pokud nemáte koule, a nejdete a neřekne to starším hráčům,
Pak nemáte šanci to v Man United dát.
I když jsem to nenáviděl, a dělalo se mi z toho zle,
Pořád si myslím, že je to část starých hodnot a toho zocelování,
o které dnešní děti přicházejí.
Jsem rád, že jsme si tím tehdy prošli,
protože když jsme se pak stali náhradníky,
byli jsem hráči, kteří s tím přestali.
Byli jsme hráči, kteří tak nějak poznali, že dělat tyhle věci není správné.
A skončilo to.
Musíme si uvědomit, že někdy v 60, 70 a 80-tých letech,
vše patřilo Liverpoolu, v hudbě, fotbale,
a myslím že zhruba,
posledních 20 let bylo dobou Manchesteru.
Stone Roses, Oasis. United vyhrávající ligu.
Ale tyhle dvě města, mají mnoho společného.
duch a boj, upřímnost, soudržnost lidí.
Je v tom kmenová soudržnost. Proč by neměla být?
Co tvůj první gól tady?
Galatasaray.
- Fakt? - Jo.
- Nebyl tam ten hrbolek ? - Jo.
Pomocný hrbolek.
- co tvůj, Scholesy? - Vzpomínám.
Pamatuješ si, že jsi tu vůbec hrál? Tys už uplně všechno zapomněl?
Pamatuju si, sezona 99, Leden, Liverpool.
- FA Cup? - v FA Cupu.
- Jedna nula prohráváme, nebylo to... - Jo...
- Pět minut do konce. - Za ně dával Michael, ne?
- Michael Owen? - Jo.
Za to jsem mohl taky já.
Prostě dostal centr, Já tam nedostal včas hlavu.
- Pamatuješ? - Opustil jsi svého hráče.
Na mě jsi to taky házel. Zase.
Pořád si pamatuju góly co jsem pustil.
Ale těch je docela dost ne?
Podle mě to byla nejlepší atmosféra sezony.
- Na rovinu. - Jo.
Jo. Těch posledních pár minut tady. Tam to podle mě všechno začalo.
Začátek sezóny '98/'99,
Nemyslím, že by se nějak lišil od ostatních.
Věděli jsme, že máme dobrý tým, dobré mužstvo.
Čekali jsme, že se nám bude dařit.
Naše forma byla nestálá, na začátku sezóny.
Dostávali jsme góly.
Byli jsme nadšení, útočný fotbal byl úžasný,
ale pořád jsme v lize dostávali góly.
Ale kolo o Vánocích, FA CUp proti Liverpoolu...
To byl ale zápas
A oddtud se to už valilo jak sněhová koule.
Sézona nevychází uplně tak,
jak si Manchester United přál.
Ani zdaleka.
Ale zápas FA Cup proti mladému týmu Liverpoolu,
Na tomto stadionu, by to mohl změnit.
Jedna nula prohráváme.
čtyři, pět minut do konce.
Beckhem by to mohl vzít na sebe.
Našel Coleovu hlavu... A Yorke!
Když prohráváte jedna nula, a dáte vyrovnávací gól,
víte, že to přichází.
zpátky na COlea... může na Scholese.
Solskjaer!
To, jak jsme to otočili a dali dva pozdní góly,
tak nějak určilo zbytek sezony, a pro mě to byl,
zlomový okamžik, že...
tým věděl, že nehledě na to, jaké bylo skóre,
mohli jsme to stále otočit.
A ostatní to věděli, "Tihle to můžou vždycky otočit."
Příběh Manchesteru United byl skvělý.
Byli jsme skvělí hráči... Teď se cítíme...
jako duchové.
Pamatuju si chůzi chodbou nahoru ke kanceláři trenéra na Old Trafford.
A vůni dýmky Sira Matta Busbyho.
Prostě jste věděli, že tu byl...
Byla zde stále cítit jeho přítomnost a...
Prostě jste prošli a věděli jste, že ho tu můžete vidět znovu a znovu.
Dveře byli vždy otevřené.
Dívám se zpátky a myslím si, že jsme tam měli zajít častěji
a víc s ním pohovořit, ale báli jsme se.
Byl něco jako bůh.
Měli jsme v naší rodině dvě velmi důležité knihy.
První byla velká bible.
A ta druhá byla velké fotoalbum,
takové ty černo-bílé fotky nás jako dětí.
A naší rozrostlé rodiny co jsme měli po okolí a takové věci.
Největší obrázek v té knize, vzadu, byli Busby Babes.
Na okraji Mnichovského letiště
leží trosky dopravního letadla
stále doutnající po zřícení, při kterém zemřelo 21 lidí.
Slyšel jsem to ve škole.
Slyšel jsem tu zprávu ve škole, a mohl jsem si tam vyplakat oči.
Učitel mě musel vzít do jiné místnosti,
Tak jsem tím byl rozrušený.
A já řekl,"Nemůžou být mrtví" .
A učitel mi řekl "Je mi to líto Ericu, ale jsou."
Youth Cup jsme vyhráli, jako 17, 18-ti letí,
Začali nás srovnávat s Busby Babes.
Je to velká stopa k následování.
Máte kluky, kteří byli mladí, chtěli prostě hrát fotbal,
chtěli snít jako i my snili.
Jejich odkaz je obrovský .
Všechno, co v klubu dnes vidíte, bylo postaveno na této tragédii
a nezlomnosti Sira Matta Busbyho postavit další tým.
Odrazit se. Znovu vstát.
Očividně to, co vytvořil v Manchesteru United
vedlo k tomu, co vytvořil šéf v Manchesteru United a čeho,
jsme byli součástí.
A cítíte to.
Narodil jsem se v Cardiffu. Táta hrál rugby,
a dostal profesionální smlouvu ve Swintonu,
takže jsem se v sedmi přestěhoval do Manchesteru.
Každý na ulici byl fanda United,
a já se na ně chodil koukat, na Stretford End, United Road.
Spolu s kamarádama, chytal autobus na stadion, 26ku.
Zkoušel přelezt plot a dostat se tam zadarmo.
Všechny tyhle věci, jsem jako fanoušek United dělával.
Když jsem ho poprvé viděl hrát, říkal jsem si,"můj bože!"
"Co jsem to právě viděl?"
Jestli je tohle standart který musíme mít, skončil jsem.
Jsem hotovej. Má to smysl?
Víte co myslím? Vrať se do Bury.
Kopej si míčkem proti zdi.
Prostě se dostan ze hřiště kde je on, protože upřímně, byl neuvěřitelný.
Znovu Ryan Wilson.
Je to Salfordova hvězda.
To byl nádherný pas od Winwooda. Oh, to je krásný gól.
Nesahali jsme mu ani po kotníky.
Nebyli jsme ani ve stejné škatulce jako on.
Ano, když jsem přišel, Giggs už hrál. Jo.
A teď už nehraju asi takových, 15 let a on pořád hraje.
Je to šílený.
Nikdy nezapomenu jak trenér určoval tým,
ve staré šatně na Old Trafford.
A já tam tak seděl, a ne že bych ho neposlouchal ,
ale moc mě to nezajímalo, protože jsem myslel, že hrát nebudu.
Zbývalo levé křídlo.
A on... A to nikdy nezapomenu.
Bylo to jako, "A Ryane, dneska budeš hrát nalevo."
A já, "To jste řekl moje jméno?" a ...
začal... Já nerad létám.
Takže při startu,
se mi hrozně potí dlaně, že byste nevěřili.
A bylo to... Byl to ten samý pocit.
Číslo 14 je 17-letý Ryan Giggs.
Dívali jsme se na něj a říkali, "Tohle je naše motivace."
"Pokud dal trenér šanci jemu,
"Pak jí dá určitě někdy taky nám."
A tohle je Giggs!
Oh, je pořád lepší a lepší!
Tréner mi vždycky říkal, vždycky když jsem se oholil,
tak druhý den na treningu řekl,
"byl jsi včera pařit, že jo?" A já, "Ne."
On řekl, "Ano, byl. Vždycky jsi oholenej.
"Když jdeš pařit, tak se vždycky oholíš,
"jsi vždycky hladce oholen."
Takže od té doby jsem se naučil, když jdu ven, tak se prostě neholím.
Vyrůstat v Manchesteru v 90kách,
Bylo skvělé.
Byly to časy The Stone Roses, Happy Mondays, Inspiral Carpets,
vší té hause hudby,
bylo to skvělé.
- Chci říct, byly tu skvělá místa. - The Hacienda. The Boardwalk.
Chodili jsme na koncerty Spike Island,
Opravdu vyjímečné časy.
Pamatuju si, jak jednou celý tým Man United šel do Haciendy.
Teď by to už nešlo, s novináři všude kolem, ale...
Měli jste to, čemu se říkalo hráčský pas, Man United hráčský pas.
Takže každý...
profesionál ho měl.
A určité kluby, vás zadarmo pustili dovnitř.
Takže jste šli ven s vaším hráčským pasem, ukázali ho vyhazovači, "Pusť mě dovnitř."
Tahle věc se mi líbila, na mojí výchově v Manchesteru,
že každý dával na toho druhého pozor. pokud jste byl správný kluk,
Nepředváděli jste se, nenadouvali,
vyhazovač vás hlídal.
Zdálo se, jako by byl doslova na celém městě nějaký magický prach,
Takže tu byl ke koukání dobrý fotbal a muzika.
Co jiného tu je? Co jiného tu je?
Manchester znovuobjevil sebe sama.
Nečekal na nějakého vůdce, který by to udělal Vlastně, nebyl o to zájem,
což se jasně ukázalo za vlády Margaret Thetcher,
A pojalo se to jako signál, aby jsme se toho ujali sami.
Nemůžeme ani vyjít ven, šlapeme po švábech, broukách.
V bytech v tomhle bloku?
v těch bytech támhle.
Přicházejí sem lidé a využívají to tu jako bordely a všechno tady.
Je to nechutné.
Všichni jsme vyrostli jako děti Thatcherové...
A ruku na srdce, díky té svini jsem začal s muzikou, chlape,
protože jsem díky ní byl na podpoře hned jak jsem vyšel školu.
A kdy jindy bych měl tu možnost naučit se hrát?
Tady na severu Je vlastně nekolik skvělých měst, která nejsou nikomu zavázána,
a nezaleží jak špatně na tom budou, sami se zahojí.
A teď, fotbalové kluby, samozřejmě zvláště United, jsou toho symbolem.
Sharpey miloval akce, miloval párty a bavil se.
Pro mě to byl někdo, se kterým jsem toho měl nejvíc společného, kvůli věku.
Vídali jsme Giggsyho a Leeho Sharpa a ještě několik kluků různě ve městě
a v klubech a tak různě.
Asi jsme to měli vzít na sebe a říct jim aby mazali domů.
a šli brzo spát, když měl být ten zápas s Liverpoolem nebo tak.
Ale tohle není naše práce, že jo?
Fergie měl svou malou síť chlapů, kteří tohle dělali,
takže si myslím, že...
Trenér se dozvěděl, že půjdu se Sharpeym ven.
Takže nás totálně překvapil, byli jsme u Sharpeyho doma...
Vyhodil ven moje kámoše. Vyhodil ven holky.
Chodil a, "kde je ten... kde je Sharpey?"
Takže jeden z mých kamarádu vyběhl po schodech,
a říkal, "Sharpey!" Sharpey se prohlížel v zrcadle...
oblíkal se.
Byl ve svém pokoji, oblíkal si bundu.
"Tvuj trener je tady, tvuj trener je tady."
Sharpey řekl, "Jo, jasně, jo. to víš že je tady, jo."
A dál se upravoval.
A pak v zrcadle uviděl trenéra, jak jde po schodech.
V tu chvíli mohli kluci z dorostu slyšet jeho hlas,
protože tu bylo i několik kluků z dorostu.
Schovali se do skříně, pod postel...
jeden z nich vyskočil z okna.
A on o nich nevěděl. Nechytili je.
No takže, chytil mě a Sharpeyho při činu.
A posadil si nás a totálně nás zdrbal.
"Sharpey, ty jdeš zpátky na privát, nebudeš mít vlastní dům.
"Dostal jsi už moc šancí."
A mě řekl, tenhle skončil, "Chceš dopadnout jako on?"
Od toho dne jsem byl trochu víc soustředěný,
Viděl jsem trenéra předtím naštaveného, ale ne takhle.
Poslední věc kterou si klub přál, byla odveta,
ale už je to tak.
United odehraje dva zápasy v týdnu ode dneška do konce května,
tedy měl by, pokud chtějí stále pomýšlet na treble.
A nezapomínejme že Arsenál chce stále double.
Tady se rozhodne.
Měli jsme zápas, asi tři nebo čtyři dny předtím.
Čekal nás Juventus, dařilo se nám v lize.
Takže se trenér rozhodl pro změnu. Já hrál v prvním zápase.
Nesměli jsme inkasovat, a cítili jsme, že musíme vyhrát.
Já chtěl strašně hrát . A nechápal jsem to.
V těch dobách naší kariéry, byli Arsenal rivalové.
Arsenál měl tak skvělý tým, asi nejlepší tým,
který proti nám doma hrál.
Síla, rychlost, agresivita, zkušenosti, um.
Měli všechno. A...
Bylo velmi těžké proti takovému týmu hrát.
Martin Keown z Anglie, a byli to...
a David Seaman, skvělí kluci, Měl jsem je rád.
Ale na hřišti byla opravdová nenávist.
Byl to strašně unavující zápas.
Bylo to jedna nula, pak 1-1, a pak...
Keaneyho vyloučili, takže jsme hráli, samozřejmě, v deseti.
Bylo tam taky strašně moc emocí.
Asi jsem měl vystřídat.
Byl jsem psychicky a mentálně vyčerpaný.
Byl to tak emocionálně nabitý večer jako bych narazil do zdi.
Míč přiletěl na Raye Parloura a ten šel na mě.
A pamatuju si ten pocit...bezmoci.
Vlastně si dodnes pamatuju jak na mě běžel, a já si myslel,"Jsem mrtvej."
A skácel jsem se k zemi, domnívajíc se, že udělám skluz.
A bylo to unavený... Udělal jsem špatné rozhodnutí.
A když jsem zavinil penaltu, myslel jsem si, "Život skončil.
Jsem mrtvý.
"Raději bych umřel, než aby byla penalta."
A byla to jedna z těch chvil, kdy jsem si upřímně myslel,
Pokud jí Dennis Bergkamp promění,
Má kariéra v Man United bude nejspíš u konce.
Já a Phil jsme šli slavit s Peterem Schmeichelem,
doslova nás strčil na druhou stranu brány.
Doslova mě odtáhl za dres. A byl jsem zpátky.
Zápas se trochu prodlužoval.
Takže podle mě si trenér myslel, že bude perfektní mě tam poslat,
čerstvé nohy, a trenér jen řekl, "Pravý bek je unavený.
"Až se ti naskytne šance, jdi na něj. Udělej něco."
Jste v deseti, už myslíte, že budou penalty.
Držíte te se.
Arsenal útočil vlna za vlnou.
A pak Giggsy získal míč.
Patrick Vieira zkazil přihrávku .
A jen si pamatuju, jak Giggsy vyrazil.
Když sprintuju, řeknete, že sprintuju. Všechno je v pohybu.
S Giggsym je to skoro jak zpomalený záběr,
Plachtí těsně nad povrchem, jeho nohy se nedotýkají země.
Získal míč. A já byl na levo za ním,
a řval jsem, "Giggsy, Giggsy, už jdu."
Myslel jsem,že ho předběhnu.
A Giggsy se vzdaloval dál a dál ode mě.
Rozběhl se proti hráčům, a viděl jsem tohle Giggsyho dělat
od mých 15 let.
Stál jsem na místě a bylo to jak zpomalený záběr.
Dovnitř a ven, plachtil dovnitř a ven. Byl jako gazela.
Měl v sobě tu eleganci.
A dělal pohyby tělem, aniž by se dotknul míče.
A obešel Leeho Dixona, obešel Martina Keowna.
Viděl jsem jak jde prostě skrz, a pořád jde.
Pomyslel jsem si, Scholesy nabíhá vzadu.
Koukni na Scholesyho, koukni na Scholesyho.
A všechno co měl udělat, bylo přihrát
a utíkal jsem dlouho
a pořád jsem byl asi 20 yardů za ním,
a utíkal jsem co jsem mohl.
Tohle byl Ryan Giggs, jedno jestli hraje na Lower Broughton Road,
Littleton Road, na treningovem hřišti v Cliffu, Carringtonu...
Tohle bylo to, co znamená Ryan Giggs.
Tahle chvíle byla Giggsyho.
Nádherný gól!
Viděli jste kouzelníkovo mávnutí hůlkou!
A vykouzlení kouzla
jaké bude FA Cup a jeho slavná minulost milovat.
Přestanete se ovládat, a nevíte co děláte.
A všechno...
Rozum se vám vypaří z hlavy.
A je se prostě rozhodl, že sundám dres a...
začnu s ním mávat.
Tým se seběhl. fanoušci se seběhli.
Leželi na mě a prostě...
Neuvěřitelný.
Kolikrát za svůj život, uvidíte takový gól?
Zvlášť když ho dá jeden z vašich kamarádů.
Je to nejlepší gól, co jsem viděl.
Kvůli všemu, jak důležitý byl,
a tomu jak ho dal, když prošel skrz.
Jako obránce, se koukáte na tyhle kluky jinak,
a jsou pro vás hrdinové, stojí za nejlepšími okamžiky,
V největších chvílích, když je potřebujete.
A během sezony, všichni skórovali.
každý z nich.
Ale Gyggsiho moment, je vyjímečný moment.
Kdyby tehdy vyhráli,
mohli jít dál a vyhrát double, ale...
Viděli jste někdy ty záběry, kdy
když dáš gól, začne dělat...
- Koukněte na záběry Scholesyho... - Přimotal jsem se tam.
Přiběhl tam a začal dělat... Jako,"co to dělám" ?
- To sem nikdy neviděl. - Viděls to?
Protože jsem běžel, čekal že mi nahraješ.
A ty jsi bežel slavit, a sundal sis dres,
a já udělal...
To by mě rozsekalo
- Hned vedle mě. - Jo, tak nějak, jo.
Hrával jsem mezi staršíma.
V mé věkové skupině nebylo pro stopera nebo záložníka místo.
Takže jsem hrál za muže když jsem byl ještě kluk.
A jsem brzo poznal, že abych mou hru zlepšil,
potřeboju všestranost.
Anglický trenér mi říkával, potřebuješ mít jeden post.
Potřebuješ mít jeden post,
Když to uděláš, budeš mít větší , lepší, delší kariéru.
A já šel pryč a myslel si,
To je ta největší kravina, co jsem kdy slyšel.
Je mi 19, 20,
Pravidelně hraju v Man United za první tým.
A myslím si, že to byla jedna z těch dob,
kdy jsem v sobě musel najít sílu,
že to co dělám, to, čemu věřím, je správné.
Phil byl vždycky oblíbený, protože je...
je mu dobře v jakékoli společnosti.
byl jedním z těch lidí, jaké je dobré mít v kabině,
a okolo sebe, protože vzbuzoval dojem, že je všechno snadný.
Jako krajní obránce musíte mít trik, a můj byla klička.
A piloval jsem jí každý den.
A jednou jsem jí udělal při zápase na Old Trafford.
udělal jsem kličku, dostal se k šestnáctce, přešel jí, a... málem byl gól.
A když jsem utíkal zpátky, Butty, Becks, Keano.
Mohli se podělat smíchy. Prostě podělat smíchy,
A já nemohl za boha pochopit, proč se mi smějí.
Vždyt jsem udělal nejlepší kličku, co tenhle klub viděl,
A oni úplně brečeli smíchy.
Takže příště, když jsem dostal míč Jsem vysekl dvojitou kličkou,
a fanoušci šílely,
asi si mysleli, že jsem udělal myšku.
Ale tohle bylo něco, co jsem bral velmi vážně,
a pracoval na tom šest měsíců.
A udělal jsem to na Old Trafford proti Southamptonu.
A otočil jsem se, poté dvojité kličce,
a Roy Keane se kouknul a jen řekl, "Přestaň kravit ."
Moc se mi nelíbilo když...
Hraju zápas, a myslím si,
"Zpívají mou písničku, prvních pár vteřin, a pak..."
# Phil, Phil vás roztrhá a... #
Pozor! Pozor!
"To není správně. Phil?
"Ne, to je moje písnička."
Asi to nebylo tak dobré, protože každý mi za to nadával.
Pro Fergusona byla důležitá...
Akademie, Mladí hráči byli důležití.
A mohli jsme vidět, že to byla skvélá generace,
a mohli jsme slyšet trenéry a káždého.
Byla to skvělá generation.
A pak taky musíte mít...
Je to jednoduché, musí být trenér, který jim dá šanci hrát.
Vzpomínám si, že byli prázdniny, Myslím na Kypru,
Jsem vyndal soupisku a vidíte všechny ty mladé hráče,
A myslíte si, "Páni, co se tu děje?"
Měli by jít a koupit nějaké velké hráče a nahradit je.
Očividně trenér hleděl, kde bychom se zlepšili,
ale asi nikdo nemohl předvídat, co se chystá udělat.
Mark Hughes, Andrei Kanchelskis a Paul Ince.
Tři velicí hráči United.
Upřímně trenér, Stál za námi, co?
Mohl koupit hráče jakého chtěl.
Tenkrát byl pod velkým tlakem, trenér, že jo?
tři odešli...
- Nevídaný. - Nevídaný.
- Oblíbení hráči. - Fanoušci je milovali.¨
Scholes, myslím, šel za Sparkyho.
Ty jsi šel za Inceyho, ty za Andreie.
Já za Paula Parkera. Protože jsme,
Nahrazovali jsme samé výborné hráče, víte jak to myslím?
Je to velký risk.
Ale...
To on věděl.
A bojoval.
A pro mě bylo, samozřejmě, skvělé hrát
s generací hráčů, vyhrávat s nimi.
Být uprostřed toho.
A pomáhat novým hráčům, a mladým hráčům.
A pak jsme se vrátili zas trénovat a on pořád nikoho nekoupil,
pořád nikoho. A než jste řekli švec,
tak jsme hráli s Aston Villou první utkání roku a všichni jsme byli v týmu.
Za hodinu a půl jsme prohrávali 3-0.
Byla to katastrofa, fakt...
A Taylor přidává třetí!
v Aston Ville.
Jde to od desíti k pěti.
Po zápase jsme si mysleli,
"Zklamali jsme trenéra, On nám věřil,
"Jsme ještě mladí, fanoušci nás budou nenávidět,
"každý nás bude nenávidět protože ničíme klub."
Myslím si, že mají problémy. Neřekl bych zásadní.
Tři hráči odešli. Trik je v tom, kupovat, když jste silní.
Takže potřebují koupit hráče. S dětmi nemůžete nic vyhrát.
Díváte se na sestavu jakou měl dnes Manchester United,
a Aston Villa, na soupisce
To pomůže,
A to je pokaždé, když hrajete s dětmi. Musí koupit hráče.
Vlastně, tu noc, sledovat Match of the Day,
jsem cítil to samé co Alan Hansen, nebyli jsme dost dobří.
Chtěli jsme tomu věřit. A zkoušeli jsme všechno, abychom vyhráli.
Ale realisticky...
S pěti novými hráči,
co přišli z akademie,
19 let,
Není moc reálné myslet si, že budete vyhrávat.
Asi jsem ještě byl v tom bodu mé kariéry, kdy jsem si neuměl říct,
"Netrap se tím, To bude v pořádku."
Neuměl jsem to...
Protože jsem nevěděl, jestli to bude v pořádku.
Mají tam mladé hvězdy. Mají Colea a Giggse.
- Cantonu. - Cantonu.
- A Steve Bruce. - Bruce.
To pořád nestačí. K tomu abyste vyhráli šampionát,
musíte mít uvnitř sílu. Tu zkrátka nemají.
Ale tak moc jsme se snažili a byli tak vyjímeční,
a Ferguson jim pomohl učit se tak rychle...
že jsme to vyhráli.
A vyhráli jsme double.
Premier League a pohár.
Eric, když se vrátil po svém trestu,
Byl opravdu fenomenální, velmi často tým podržel.
S dětmi nic nevyhrajete, měl pravdu.
S dětmi nic nevyhrajete.
vyhráli jsme, protože jsme byli součástí týmu, kde byl Keane,
a měli jsme Bruce, Palliateho,
měli jsme všechny tyhle velezkušené hráče,
kteří doopravdy táhli mladé kluky.
Neuvědomovali jsme si tenkrát, jak moc je to vyjímečné.
Protože jsme všichni byli součást týmu.
nebyl mezi námi ani kousek závisti.
a vše, o co jsme se starali bylo, abychom byli v týmu a dařilo se.
Nehrál jsem finále v 96tym.
Myslíš finále s Arsenalem.
Ráno přišel ke mně na pokoj,
Slyšel jsem ho jak venku odkašlává, takhle...
Přišel a řek, že nehraju,
Ale slyšeli jste jeho kašel dole v chodbě.
Když jste věděli, že vás chce stáhnout, tak jsem prostě neotevřel.
Když tě nenajde, nemůže tě stáhnout. Nebo ne?
- Zmizet. - Jo.
Tys čekával než zaklepe, že jo?
- Jo, čekal jsem na zaklepání.
Pamatuju si, jak za mnou jednou přišel
Myslím, že bylo ve čtvrtek, před sobotním zápasem.
A řekl, "V sobotu tě nepostavím, chlapče."
Řekl, "Mám tu pro tebe zápas, za dva týdny v sobotu,
"To je zápas pro tebe." A já,
"Takže čtyři zápasy nebudu hrát?" "Ujisti se, že se na tamten připravíš.
"Potřebuju tě na ten zápas."
A já, "Dobře, na ten zápas mě potřebuje."
A napadlo mě, "byl jsem právě odstaven na čtyři zápasy,
"nebo mi řek, že jsem výbornej a že mě pak potřebuje?"
Nechápal jsem to.
jakou nejlepší výmluvu vám řekl, aby vás nepostavil?
- Moc horko. - Moc horko?
- "Fakt, Scholesy, je moc horko." - "Na tebe je moc horko."
"Sharpymu se vždycky daří ve Villa Park.
"Vždycky se mu daří, takže budeš sedět."
Mě jednou řekl, že mě vynechá proti Chelsea, protože
v hledišti měli nějaký 18-ti letý fanatiky,
a myslel si, že jsem na to moc mladej.
Nejlepší bylo, když mi řekl
"je to pěkný trávník, a a ty máš rád špatný trávník,
"takže v listopadu budeš můj hráč."
Takže jsem hrál jeden měsíc v roce, jeden měsíc v roce.
Nicky, nehledě na jeho věk, měl vždycky ten ...
klučičí, 9, 10, 11-ti letý obličej, budišničema.
Sir Alex vždycky říkal, "Butty, ty jsi budiškničema."
Pořád.
Hloupý dětinský věci.
Jednou to bylo s konvicí na čaj a Peterem Schmeichelem.
Velký dvoumetrový chlap, obr.
Když jste přišli do kabiny, byly tam tácy se sendvičema,
a taky velký stříbrný konvice s čajem a kávou.
Tenkrát jsme tak seděli, v kabině, mrazivý den.
Peter Schmeichel vstal, že si vezme sendvič a čaj,
Úplná kravina.
Dal jsem vařicí konvici na postel, a dal jsem mu jí za prdel, takhle,
A "kluci koukněte", smál se,
A myslel si, že se toho prostě dotkne.
A jak jsem se otáčel, taky se otočil, úplná pirueta
a strčil svoje mužství přímo do konvice.
Slyšeli jste tichý... asi takhle.
A zůstali jsme celý zkoprnělí, nemohli uvěřit tomu, co udělal.
A řekl jen...
"Co to děláš?"
Řval jak nejvíc jen mohl.
Napadlo mě, zabije mě. a zahodil jsem konvici
a běhal jsem pořád okolo celýho Cliffu, a on mě honil.
A skončil s puchýřem.
Nevím co si myslel. Bylo to prostě to zlobivý dítě v něm.
"Takže, Mám tu konvici, jeho...
"Jo, asi to udělám, nejde to jinak...
"jasně, udělám to!"
A nevím...
Myslím, že se neovládnul.
Je to jedna z nejvtipnějších věcí, co jsem viděl.
Suprový.
Manchester byl naprosto senzační.
Byli jsme mladí kluci, hráli za Manchester, nebylo na co si stěžovat.
Dělali jsme to, co jsme chtěli
se znakem, co jsme chtěli vždy nosit, vyhrávali.
Tenkrát vládl velký optimismus.
Šest kluků z mládežnického týmu, co to zvládli,
a hrají teď pravidelně za United.
Svět začínal patřit mladým.
Hudba se měnila. Politici se měnili. Fotbal se měnil.
Byla tu mladá kapela z Burnage, Oasis, co válcovala svět.
A sálal z toho optimismus. Mohli jste to v zemi cítit.
Život v Anglii byl takový pěkný.
a zničeho nic tam byl takový humbuk.
Byla tam taková vlna kultury, která náhle dominovala.
Štěstí začalo najednou všude jiskřit.
Měl jsem kytaru Union Jack, a poslal jsem mu jí na podpis,
a asi jsem to předtím měl vědět.
Přišla s nápisem, "Pro Garyho, kolik pohárů si zasloužíte"?
"Řeknu ti to, žádný. S láskou, Noel Gallagher."
A všude nakreslil MCFC.
Vládnul pocit, že za ta léta,
se veřejný duch vytratil.
Tato dlouhá perioda sebestřednosti, sobeckosti,
Nic takového už ve společnosti není.
To nás neodvratně vedlo k obnovení smyslu pro idealismus.
Sedmnáct let bolesti nám nikdy nevzalo sny.
Labouristi jsou zpět!
Byl jsem si stále vědom toho, že jsem mladý, velmi mladý.
A pamatuji si první den, kdy jsem přišel na Downing Street,
šel se setkat s hlavou státní služby,
který byli o dost starší, z britského zřízení,
a podíval se a řekl, "Výborně. Co teď?"
Uvědomíte si to až zpětně, jak důležitá ta doba byla,
a jaké jste měl štěstí, tu dobu zažít.
To co cítili tito hráči, bylo možné pro ně...
byl zde zvláštní náznak v kultuře, umění, v politice.
Chci říct, když se ohlédnu a uvědomím si, jak jsme změnili Sněmovnu lordů,
zbavili se dědických nástupců,
Skotský převod, dali jsme Skotsku
první parlament, a mír v Severním Irsku,
Někdy si myslím,
že to co bylo na té době úžasné, bylo, že
co rozumově bylo nemožné,
bylo prodchnuto duchem možnosti a udělalo se to.
byla zde taková naděje skrytá ve všem okolo,
a bylo to skvělá doba změn a slavení.
Byly to dobré časy.
The Stretford End byl stržen
a najednou máte obrovský nový stadion na Old Trafford.
Máte nové stadiony všude po světě, větší a lepší.
Všechno začalo být větší a lepší.
Hra začala být úplně jiná.
To, jak se na ní nahlíželo. Způsob, jakým byla vysílána.
Poníze co do toho šli. Stoupala mzda.
Anglický fotbal se stal hlavní páteří naší identity.
najednou bylo z něčeho, co je politicky irelevantní,
něco, co je politicky důležité.
Možná jsme byli součástí jakési revoluce.
Kdybyste měli vybrat fotbalistu, který je toho největším symbolem,
byl by to David Beckham.
Vyrostl jsem ve východním Londýně. Narodil se v Leytonstone.
Žil v Leytonstone, hned vedle psích dostihů, asi deset let.
a pak jsme se přestěhovali do Chingfordu, nóbl části Londýna.
Zůstali jsme tam až do mého odchodu do Manchesteru, když mi bylo 15.
Můj táta byl velký fanoušek United, pořád mluvil o United.
Jeho nejoblíbenější hráč byl Bobby Charlton.
Mé prostřední jméno je Robert Joseph.
"Robert" jako Bobby Charlton, a "Joseph" po dědovi.
Můj děda fandil Tottenhamu. Kupoval si permanentku přes 50 let.
Takže na vánoce mi táta vždycky koupil nový dres Man United.
A můj děda mi vždycky koupil dres Tottenhamu.
Jaké to bylo podepsat smlouvu? Jak ses cítil...
Bylo to skvělý. Od chvíle, co jsme odsud odjeli.
až co jsme přijeli, bylo to skvělý.
Podepsat smlouvu a...
Prostě jsem tomu nemohl uvěřit.
Becks se ukázal v United, a vypadal jako maskot.
Měl všechny tepláky, šály, čepice, nášivky s Bobem Charltonem.
Byl fanatický fanoušek Man United.
Bylo to pro nás místní kluky zvláštní věc, vidět
londýnského kluka, co toho ví o United víc něž my.
Trošku zahanbující.
Sir Alex Ferguson zavolal prostě naším domů,
a zvedla to moje mamka a ozval se ten silný skotský přízvuk
co říkal, "paní Beckhamová, tady Alex Ferguson," a mamka začala...
na mého tátu. a táta dělal, "To neni možný".
Takže šel k telefonu táta a zkrátka si popovídali,
říkal, "Jak se vede Davidovi? jak se mu vedlo minulý víkend?"
A táta věšinou řekl, "Vedl si dobře, ale šlo by to i líp".
Protože tohle můj táta prostě dělal.
A Brucey a Robbo se z něj mohli zbláznit.
"kruci nál, to musí být ale hráč.
"co dělá v kabině Man United?"
Chodil jsem do šatny pomáhat Normanovi
sbírat špinavý trenky, ponožky, kraťasy z ...
Miloval jsem to.
Byl to Man United, hráči Man United
co házeli oblečení na zem,
a já ho sbíral, dával do koše.
A nestýská se ti?
asi se mi trochu stýskat bude,, ale budu dělat co jsem vždycky chtěl, takže...
Co jsem na Davidovi vždy obdivoval, byla jeho obrovská mentální odolnost.
Chchi říct, lidé co ho neznali, o něm mohli říct co chtěli,
ale jeho odolnost, je silnější víc, než kdokoli jiný.
Dostali jsme smlouvu s Hondou.
Takže jsme všichni měli Hondu Preludes.
Čekal jsem na auto tolik měsíců, tolik let.
Všichni hráči měli auto dřív než já.
Doslova jsem... Museli jste odehrát asi 21 zápasů,
a já měl 18 nebo 19, asi šest, osm měsíců, umíral jsem.
Protože jsem byl tak blízko.
zašel jsem do Hondy, objednal si auto, odjížděl jsem v mé Prelude.
Byl jsem tak šťastný.
Becks měl černou.
Připlatil si za kožený sedačky.
Padnul můj bonus z FA Cupu.
Vzal jsem každou korunu.
Připlatil si za zvláštní výbavu.
A prodejce mi povídal,
"Víte, že to za rok musíte vrátit?"
A já, "Jo, jo, nevadí."
Používali jsme auta navzájem.
Každý den jsme brali Beckovo', 'Kvůli těm koženým sedáčkám.
A on šílel.
protože jsme měli kopačky, takže jsme mu špinili auto.
A on, "Kluci, kluci, Dělejte co chcete, ale neodřete kůži."
Nepamatuju si, že bych to říkal.
Alë zní to jako něco, co bych asi řekl.
Řekl to vždycky,
každý den, jsme stáli před jeho autem "Můžem, Becksi?"
"My jsme připraveni."
A musel nás svést a my ničili sedačky...
prostě ničili, kolíkama jsme ryli do sedaček.
Ke konci bylo auto odřené.
Ale když jsem ho měl, vypadalo skvěle.
Gol co dal Wimbledonu, cvičil ho na treninku každý den
Každý den to cvičil.
Prostě pálil míče z půlky.
Říkal jsem tomu pálení, on je napálil z půlky do sítě .
Odpaloval míče, byl neuvěřitelný.
Byl jsem tehdy zraněný.
A kamarád mi povídá, "Becks dal zrovna gól z půlky ."
tak si myslím, "asi přehání.
"dal ho asi, možná z úhlu ze 40 yardů nebo tak."
Pamatuju si, jak Eric Cantona jen kroutil hlavou a já myslel,
"To je Eric Cantona, a myslí si, že to byl hezký gól."
trenér se na mě otočil a říká, "Štěstí, že tam spadnul."
takže jsem věděl, že příště nehraju.
i kdyby ten gól nedal,
Byl to dobrý nápad.
Tenkrát jsem šel takhle nahoru a i publicita šla nahoru.
Ten gól oblétl celý svět.
Poslední člověk, co to udělal, byl Pelé.
A ani to nebyl gól.
A víte, on chtěl být hvězda,
chtěl mít v autě kůži, zatímco my měli látku.
Chtěl mít v kufru nejlepší repráky pro nejlepší muziku.
Chtěl se zviditelnit mimo fotbal.
Móda pro něj byla důležitá. Hudba pro něj byla důležitá.
Dělat víc věcí než jen být fotbalista pro něj bylo důležité.
Chci říct, Becks byl velká hvězda
a byl pořád větší a větší.
Ale v kabině se nic nezměnilo. Becks byl Becks.
Měl hodně aktivit. Spoustu pozornosti.
Dal gól proti Wimbledonu, Začal chodit s Victorii.
Byl z nich velký příběh,takže vše co dělali, na něj dělalo tlak.
To, čeho dosáhl je neuvěřitelné, pokud jde o jeho veřejný dojem.
Je to fenomenální.
Mylsíte si, on je fotbalista, my umíme dobře kopat do míče.
Jel jsem na návštěvu do jedné zapadlé japonské školy uprostřed ničeho,
a byl jsem představen celé sborovně.
A viděl jsem, že nemají nejmenší tušení kdo jsem.
A nevím jestli by zvládli na mapě ukázat kde je Británie.
A tak jsem v zoufalství použil slova "David Beckham",
A najednou tam byla vlna poznání, a byl jste z toho venku.
Spojení bylo navázáno.
Becksovi to nikdy nevadilo.
Už od začátku, kdy mě osobně to trochu vadilo.
A cítil jsem, že to ovlivňuje mou hru.
Becks to udělal tak, že to jeho hru neovlivňovalo.
A naštěstí pro mě, my tak nějak dali pokoj,
a Becks to pak jaksi posunul na vyšší stupeň.
Myslel jsem si, "Jak tohle může zvládat?"
A vždycky to zvládnul. Vždycky.
A jako kamarád se pořád bojíte, kdy to bude mít nějaký dopad?
Hráli fakt dobře. Hráli jsme skvěle.
A pak si pamatuju, jak jsem byl absolutně strčen zezadu.
Přehnal jsem to,
Prostě jsem švihl nějak nohou
Hloupě.
Hned jak jsem to udělal, věděl jsem, že půjdu dolu.
věděl jsem, že jsem udělal velkou chybu.
Je to červená!
To ne!
Tenkrát jsem si neuvědomoval, co bude následovat.
Nikdy mě nenapadlo, že si projdu tím, čím jsem si prošel.
Pamatuju si, jak jsem seděl v kabině, nikdo tam samozřejmě nebyl.
Pak přišli hráči a já viděl, že jsme prohráli.
Žádný z hráču mi neřekl ani slovo.
Jediní co se mnou mluvili, byl Gary, Scholesy, hráči United.
A pak za mnou přišel Tony Adams, dal mi ruku kolem krku.
Řekl, "Víš co, kluku? Každej chybujeme. zapomeň na to."
Pamatuju si, jak jsem vyšel ven, a stála tam mamka s tátou.
A bylo mi 21, tenkrát asi, 21, 22.
A doslova jsem padl tátovi do náruče, prostě... A...
Takhle nejsem nevzlykal,
celé roky.
Nevím ale, moje emoce se mnou prostě zamávali.
Šéf si mě zavolal a řekl mi, "Neboj, kluku,
"Už je konec, vrátíš se zpátky, jsi hráč Manchesteru United,
"Dohlídneme na tebe, každý je s tebou,
"Ničeho se nemusíš bát.
"Jdi, vem si pár týdnů volno, odpočiň si,
"ale až se vrátíš do Manchesteru United,
"víš, že máš naší podporu."
David byl první anglický hráč, co byl takhle zneužit,
kvůli hlouposti, co se stala na fotbalovém hřišti.
Bylo to hnusné, surové. Bylo to na hranici zákona,
Některé věci, se kterými se musel vyrovnat.
Několikrát mi vyhrožovali zabitím
Dostával jsem náboje...
nebyla na nich žádná adresa, prostě vhozené do mé schránky .
Stalo se to mému bratrovi v 2000, dva roky potom.
Bratr neproměnil penaltu proti Rumunsku...
Byl jsem naprosto pošpiněn.
pošpiněn veřejně, pošpiněn v mediích.
A bylo to vážně těžké.
Má žena jednou přišla z práce,
a hořela brána, na které byla anglická vlajka.
Vezmete svou ženu na romantickou večeři,
A jdete před jídlem na toaletu, a začnou vám vyhrožovat,
že vám vymlátí světla,
a jdete ven, a musíte vzít svou ženu domů.
Novináři chodili za mým dědou a říkali mu,
"Uvědomujete si, co váš vnuk udělal?"
Když jsem to slyšel,
Tak to pro mě bylo horší, než cokoli jiného.
Abych byl upřimný, to co já vytrpěl, bylo 10% toho, co on.
Hodně mě to ovlivnilo, Zadupalo to mou sebejistotu,
Potřeboval jsem zase najít ve fotbalu nějakou radost.
Tak jsem se začal před zápasy modlit.
Modlil jsem se, abych udělal svou ženu, děti,
mámu, tátu, sestru, bratra hrdými tím, co uvidí
ode mě na hřišti, a to bylo vše.
Říkal jsem tu samou modlitbu každý týden po zbytek mé kariéry.
Zachovali jsme se s Beckhamem stejně,
Když dostal červenou v zápase za Anglii, a já zas ...
dostal červenou v Crystal Palace, a klub se zachoval stejně.
Tehdy jsem hrál za Francii.
Manchester United mě požádal o podepsání smlouvy.
A měl jsem zákaz 9 měsíců.
Ve Francii to přijali úplně naopak.
Když se něco stane mimo klub, je to jako by se vše zavřelo.
Nic se nedostane dovnitř ani ven.
Trenér vás ochraňuje.
Kdy dovolíte panu Beckhamovi
mluvit o tom incidentu během mistrovství světa?
No, o ničem mluvit nemusí. Je hráčem Manchesteru United.
Může mluvit o Manchesteru United.
Ve Francii říkáme "merveilleux malheur".
Když se vám něco stane něco špatného, ale vy to využijete.
A to způsobem...
že to bude ještě lepší,
než kdyby se to nestalo.
Hele, nový dresy.
Smutný den.
Když přijdou nový dresy, Scholesy?
Jsi tu poprvé po kolika letech?
20 let.
Giggsy je tu pořád .
Ashley Young.
Mám si sednout tam kde jsem sedával?
Sedíte na svym místě?
- Jo. - Na svym místě, jo.
Jsou na svých místech, na mě kašlou.
Ty sedíš vedle brankáře?
Tady.
To co se stane během následujích deseti dnů,
Pokud uspějeme, mohlo by to být největších 10 dní,
v historii klubu.
Možná v historii jakéhokoli anglického klubu,
Protože Champions League, FA Cup, mistrovský titul.
Jsou tu pro nás.
Jo, zápas s Tottenhamem
Bylo to první ze tří pohárových finále, Tak jsme...
Je to 10 dní, tři zápasy. vyhrajete je, historie. Je to...
Zní to jednoduše, ale tak to doopravdy bylo.
To, že jsme porazili Tottenham, pro mě znamenalo víc,
než asi pro většinu kluků.
Ligový titul, První ze třech věcí, imají na dosah.
Manchester United sám sebe přiblížil na dosah ruky,
Může Tottenham Hotspur, jako jediný, otevřít dveře pro Arsenal?
Do poločasu jsem mohl dát tak 3, 4, 5 gólů,
Měl jsem tolik šancí a zkazil jsem je.
Samozřejmě, United je United, musíte to udělat po zlym.
Prohrávat 1-0.
Tohle není ve scénaři, Co se to děje?
Měl jsem skvělou šanci hlavou a přestřelil sem.
A najednou si začnete myslet, "Tohle nebude náš den,
"POkazíme to, poslední zápas sezony."
A potřebujete hrdinu.
Tottenham asi dostal z Beckse to nejlepší.
Vždycky dával skvělé góly.
Ať jste na jekémkoli stadionu na světě, když k němu přijde míč,
Víte, že protože celou svou kariéru tvrdě cvičil,
Vyprodukuje tu samou techniku, tu samou kvalitu.
Giggs na Scholese.
Scholes Beckhamovi.
Je to tam! Je to 1-1!
Je to David Beckham!
Byl to skvělý gól, skvělá technika, všechno, o čem David je.
Becksovi nepřipadli zásluhy, za některé jeho góly.
Byl okraden ve semifinále FA Cupu, protože jsem ho dal já,
každý zapomněl na jeho gól, kdy ho zakroutil za David Seamana z 25 yardů.
Ten gól Tottenhamu byl prostě...
Jenom Becks to může proměnit.
Bylo to jak z házené, prostě absurdní gól.
- Pak jsi skóroval. - Jo.
Těsně před poločasem. A pak se to nějak všechno zvědlo.
- Taky jsem spálil spoustu šancí. - Měli jsme tolik šancí, že jo?
- Měl jsem tak čtyři pět šancí. - Fakt?
Skkvělý šance, jo.
O poločase to už ve mně vřelo, Pamatuju si....
"Kolik šancí ještě potřebuješ?"
Všechno bylo proti nám.
Scholesy měl pár šancí.
To se nikdy předtím nestalo,
To že jsme to tu nakonec vyhráli, na Old Trafford.
Tys nahrál na ten gól, Gazi?
Jo. Volej levačkou. Byl to parádní volej.
Byl to pas s očima do běhu, myslim.
Můj volej levačkou do uličky na Colea, co pak proměnil.
Jo, byl to dlouhý míč, že jo?
Zázrak.
Kdyby takhle přihráli Scholes nebo Beckham,
upřímně, mluvilo by se o tom mnohem víc,
Ale zanechals velkou stopu.
Devítka železo.
A to jsem se předtím nepodíval,
Byl to úžasný pas. "Platini".
Kopl jsem mu to do uličky a Coley to prostě přehodil.
A pak to bylo 2-1, a myslíte si, "Jo, máme to."
Ale ke konci jsme se museli držet...
protože jsme potřebovali vyhrát.
A vzpomínám si, byl jsem na středovém kruhu, když se ozvala píšťalka a padl jsem na kolena
a zvedl jsem ruce do vzduchu, a otočil jsem se
a Butty přišel a doslova...
vzal mě za dres, zvedl mě, a slavili jsme.
Bylo zvláštní vědět, že děda
na mě asi trochu nadává,
ale taky byl vážně šťastný, že vyhraju ligu.
A myslím že šťastnější být ani nemohl,
protože jsme ligu mohli vyhrát buď my,
nebo mohl vyhrát Arsenál.
A jako fanda Tottenhamu,
Byl štastný, že Man United vyhraje ligu.
Chci říct, když dal Becks ten gól, byl to doopravdy bod obratu,
od začátku sezóny, to stigma z mistrovství světa,
Ta umíněnost,
mít skvělou sezónu,
a zakončit jí tak důležitým rozhodujícím gólem.
Jeden zápas za námi, dva před námi.
Vyrostl jsem v Langley v Middletonu,
Byly ty obecní byty, drsné místo.
Mě to tak nepřišlo.
ostatním asi ano, nebylo to nejkrásnější místo,
Ale vyrostl jsem tam...
A líbilo se mi tam.
Měli jsme takový plácek na konci naší ulice, vysoký plot.
Kopal jsem míčem proti němu celý den a...
Pak mi to sousedi snažili zakázat, abych nehrál a...
Pořád jsme se hádali s tátou a sousedem od naproti,
abych přestal hrát.
Pak tam dali nápis "Zákaz míčových her".
Už to nesmíte dělat, musíte pryč,
zkoušet hrát fotbal jinde.
Scholesy je složitý člověk,
protože má asi tři nebo čtyři různé stránky.
Chováním byl vždy tichý,
ale měl suchý smysl pro humor, hlášky.
Po tréningu rovnou domu.
Dělali jsme si srandu, "kam zmizel Scholesy?"
Ani jste ho neviděli odcházet.
Vrátil se do své jeskyně, na pokoj, a s pytlíkem medvídků, sušenek,
M&M , čímkoli, prostě koukal na telku.
A když jste ho viděli příště, když jste šli okolo jeho pokoje,
a když ste tam nakoukli, byla to sranda
protože ať jste přišli kdykoli na pokoj Paula Scholese,
byla tam tma jak v pytli. Zatažené závěsy.
Byl v posteli, v jeho kratasech, tma a puštěná telka.
Pro mě, Scholesy, miloval jsem to. Bylo to takové romantické,
ten dojem chlápka, kteremu je to všechno okolo jedno.
Moc ho to nezajímá.
Chce prostě hrát, dokončit práci a žít prostý život.
Myslím že spousta z nás se v něm pozná.
Lidé po mě chtěli rozhovory,
a ja je nechtěl dělat, pro mě jsou prostě nepodstatné.
Chtěl jsem jen hrát fotbal
a nikdy mi nedošlo, že tohle všechno je toho součástí.
Není nic krásnějšího než vidět ho jak naběhne do té uličky,
každý se hrne do pokutového území,
před ním je velká ulička,
před šestnáckou, a on do ní přibíhá.
A Scholes. Oh!
Myslím, že je to takový životní zážitek,
vidět Paula Scholese jak střílí dělovku.
Nejlepší způsob bylo dělat věci tak jednoduše...
jak to jen jde.
V momentě, kdy začnete dělat věci, které...
které vám nejdou, jako,
kdybych začal driblovat, přetlačoval hráče, byla by to ztráta času.
Když Scholesyho znáte, nikdy se k němu nepostavíte zády.
Jdete trénovat, jste na hřišti,
a chce se vám chcát, jdete do křoví.
Ale nikdy se neotočíte zády.
To se naučíte už jako mladý hráč, nikdy se neotáčejte, budete...
budete...
Zkoušel jsem trefit ostatní do hlavy.
Ne úmyslně...
No, možná trochu,
Prostě zamířit, když se nekoukali.
Šli jste a Scholesy je zasypával míčema.
A dokola vás trefoval. vlastně skoro pokaždý.
Takže pokud jste byli nový, nebo z ciziny,
a neznali jste Scholesyho, brzo jste ho poznali,
Když jdete chcát, nestůjte zády.
Jednou jsem krásně načapal Phila Nevilla.
byl asi 60 yardů daleko, na druhý straně hřiště,
a asi si šel po treningu zaběhat.
Pár kluků si sedlo.
Kopnul jsem míč a trefilo ho to přímo do hlavy
a šel k zemi, žral trávu a tak.
My byli na zemi pochcaný smíchy,
a on netušil, který z nás to byl.
jeden z těch perfektních momentů.
Ale jak řikám, bylo to takové cvičení přihrávek.
Pro mě bylo finále FA Cupu, asi jako pro vás,
když jsem byl malý kluk...
něco, na co se těšíte. Ty dvě věže ve Wembley...
Prostě celý ten den. ráno vstát v 9:00,
jedno kdo hraje,
byl to pro mě zkrátka největší den fotbalového roku.
V mích očích, když jsem byl dítě bylo finále FA Cupu ta největší věc,
a pomyšlení na to, že bych jednou nebo dvakrát toho mohl být součástí,
bylo něco, čemu se jako dítě smějete.
Kdybste řekli učiteli, že tohle jednou budete dělat,
asi by se z vás počural smíchy.
Finále FA Cupu je dlouho očekávaným zakončením domácí sezóny.
Ale pokud dnes Manchester United získá anglický duble,
Evropský treble,, unikátní treble, se jim přiblíží ...
Finále FA Cupu final připadlo na sobotu, a my chtěli jen klid.
Hráli jsme proti New Castlu, a chtěli jsme jen klidnou hru.
Finále FA Cupu takové nikdy není, Jsou to vždy nervy, tlak.
Ale my hráli klidnou hru.
První půli jsme odehráli vážně dobře.
Ztratili jsme Keaneya po asi 20 minutách, což byl problém.
Pak přišel Teddy.
I když se zprvu zdálo, že máme smůlu
nakonec to bylo dobře, protože po vystřídání skóroval.
Scholes... Krásně nabil Sheringhamovi!
Náhradník okamžitě proměňuje!
A Paul Scholes, který bohužel nebude hrát v Barceloně,
sehrál při tomto gólu velkou roli!
A Scholesy dokázal to co obvykle dělává,
střílet důležité góly.
Nejen gólová asistence, ale i skórovat ve finále FA Cupu...
Je pro mě největší věc, co jsem dokázal.
Sheringham... Scholes! Dva nula.
Myslím, že Scholesy, ten gól jakoby ostatním unikl.
Asi byl rád, že ten gól padl v jednom ze dvou
nejdůležitějších zápasů. Dal vítězný gól.
Normálně, když dáte vítězný gól ve finále poháru,
je váš obličej na titulních stránkách
a píší o vás celé léto.
a topíte se v euforii sedm dní
a ještě tři dny potom.
A tohle vystihuje Scholesyho povahu, protože jeho to nebralo,
a tenhle kluk dal vítězný gól ve finále FA Cupu. Jde domu.
Pohraje si s dětma. Dá si pivo. Konec příběhů.
Jednu věc, co ta doba reprezentovala, a za pomoci těchto jednotlivců,
bylo pochopení, že ačkoliv žijeme ve velmi samostředné době,
je zde pořád obrovská možnost
být větší spolu než bych byl sám.
Z našeho pohledu jsme jen hráli fotbal s kamarádama.
Asi to bude znít...
trochu hloupě, řeknete "Bože, hrajete za Man United,"
ale my byli šťastní, že spolu můžem hrát,
a současně hrát za jeden z největších klubů na světě.
Navzájem jsme se drželi
Všichni jsme byli kámoši, chodili ven, vše společně.
Dokonce jsme chodívali společně s našima holkama.
Byli jsme prostě
šest mladejch klůků, co si užívalo svět, že byste tomu nevěřili.
Bylo to jako... Bylo to jako sen.
Nezáleželo odkud jsme byli, Nezáleželo jak jsme byli vychování,
Nezáleželo čím jsme prošli, celou dobu B-Týmu, A-Týmu,
náhradniků, jsme si navzájem kryli záda.
Když mluvíte o bratrech, já a můj bratr,
Nebylo to jen to, každý byl jako bratr.
Ať jste vyrostli kdekoliv nehledě na post,
nebo jste přišel jako posila,
dávali jste na druhé pozor.
Když se někdo zranil, vždycky jsme se snažili to dotyčnému oplatit.
a obvykle to udělal Nicky.
Vyrůstat v Gortonu byla vážně radost.
Pořád jsem byl s kamarádama, dělnické místo.
Každý stál za tím druhým.
Ať jste šli kamkoli, dveře byli pořád dokořán.
Butty je z Gortonu, a myslím že tam točili Shameless,
to vám napoví.
Ale Butty je hrdý na to odkud pochází.
Jedno z jeho prvních aut byl Orion.
Jednou jsem do něj nastoupil,
a kouknu dolu, a tam byl řetěz asi takhle tlustý.
"Butty, co to je?"
A on, "Ne, ne, tam kde žiju, musíš takovej mít."
A obtáčel ho okolo řadící páky, okolo volantu,
a byl to nejsilnější řetěz... Divím se, že to auto vůbec jelo.
Byl jako kotva, a měl ho čistě kvůli bezpečnosti.
Byl to tvrďák, Znalí z ulice.
Když se vyskytla potíž, věděli jste že stačí kouknout doprava nebo doleva,
a objeví se Nicky aby to vyřešil.
Myslím že se zastal Garyho, vlastně několikrát.
Dole v tunelu se vždy hodí mít vedle sebe pár kluků, ne?
Butty nebyl moc velký.
Ale měl dobrou techniku, víte co myslím?
Lidé co ví, jak druhé udeřit.
Nicky byl jako mladý nejlepším hráčem týmu.
Měl neuvěřitelný temperament,
Mohl hrát jakýkoli post, na každé úrovni, a šlo mu to.
Začali jsme přemýšlet že to bude magické,
asi po FA Cupu, protože se začalo mluvit o treblu,
ale nikdo nad tím doopravdy neuvažoval.
Každého to sice hluboko uvnitř napadlo,
ale nikdy... Nikdo to nevyslovil nahlas.
Měli jsme velký problém,
protože Keane a Scholes měli trest na finále evropského poháru.
Scholes dělá skluz.
Získal míč.
Ale roz... to je žlutá karta! A přijde o finále pokud se tam United dostanou.
Věděl jsem, že od té chvíle nebudu k dispozici
pro finále Ligy Mistrů, a bylo to.
Nemohl jsem nic dělat.
Víte co myslím? Samozřejmě že jste trochu zklamaní,
trochu zklamaní v kabině,
Ale nejdůležitější bylo, že jsme se tam dostali.
Asi nejhorší bylo, že o to přijde Roy,
protože v semifinále hrál fakt dobře,
takže pro nás bude velký problém, nemít Roye.
Potřebovali jsme někoho...
Potřebovali jsme někoho, kdo si to rozdá s Bayernem Mnichov,
a Nicky Butt se na to výborně hodil. Je nebojácný.
Když půjdete do války, vezmete si sebou Nicky Butta.
Trenér mu řekl, "Zapomeň na finále FA Cupu. Zapomeň.
"Budeš hrát finále Ligy Mistrů. Nemůžu tě riskovat."
Byl jsem rozhozený... Byl jsem zničený.
A říkal jsem trenérovi, "Ale, je to finále FA Cupu."
Ale věděl jsem, že nakonec
bude ta odměna na konci obrovská. A pro klub.
Je to jediný středový záložník v týmu.
Takže byl pod velkým tlakem, a bylo to proti skvělému týmu.
Teď ukáží svůj charakter.
Týmový duch byl fantastický od porážky Liverpoolu v poháru.
Jakési uvědomění si
nevzdání se, týmového ducha, odhodlání.
Posadilo mě to na prdel, a musel jsem prodat mou Lambrettu.
Mým nejcenějším majetkem je můj skůtr Lambretta,
A prodal jsem jí v pondělí, zápas byl ve středu.
A pak zamluvit dovolenou v Salou,
a dát 400 liber za lístek. Byl jsem, ...
Bylo to prostě nutný.
Nou camp je jedno z ikonických míst.
Nebylo to nóbl, bylo to dost starý.
Jdete tunelem, jsou tam betonový zdi.
Po pravé ruce je malá místnost,
Jako malá kaple, kam se jdete pomodlit.
Než jdete ven na popravu,
musíte napřed jít a pomodlit se,
a jdete tunelem dolů,
a pak se Nou Camp zas zvedá.
a jak jdete po schodech, vidíte nad vámi celý stadion.
Manchester United jako první anglický klub vyhrál evropský pohár,
Ale žádné mužstvo Manchesteru United, žádné anglické mužstvo, nikdy nezískalo tento treble.
Historie se může změnit.
Počet fanoušku Man United byl fenomenální
v porovnání s Mnichovem. nás byli dvě třetiny.
Víte že je to obrovský zápas, a pak se kouknete po rodině,
zamáváte jim a už je tu jen zápas.
Tohle je pro nás.
Tohle je moment, kdy se buď staneme legendami Manchesteru United,
nebo jen vyhrajeme ligu a FA Cup.
Zápas se nedařil, ze začátku.
Byli tak silný tým. Tak zkušený tým,
že vás v hlavě napadalo,
"Není už těch zápasů dost?
"Tolik jsme toho dokázali, zbylo nám ještě štěstí?
"Neschází nám něco,
"v rozhodující chvíli?"
A Manchester United, tak jako
tolikrát na tomto evropském putování,
si to sám ztěžuje.
O přestávce, se s námi trenér posadil,
a můžu říct, v týmu bylo pár nervozních lidí.
Řekl nám, "Představte si jaké by to bylo,
"kdybyste šli okolo trofeje Ligy Mistrů,
"a nemohli se jí dotknout, nemohli jí zvednout.
"Nevyhrát jí.
"Takže jestli jste unavení, nebo myslíte, že už víc neuběhnete,
"myslete na tohle."
"Myslete na to jít okolo a nesmět to zvednout,
"nesmět se dotknout, políbit to."
Jediné pochybnosti co jsem měl
byly asi tu hodinu a půl finále Ligy Mistrů.
Protože Bayern Mnichov měl pořád šance.
Trefili břevno, trefili tyčku.
A my nehráli dobře. nic nám nevycházelo.
Nepřihráli jsme si. Nepokrýval jsem hráče.
Giggsy nedělal svoje kličky.
Yorke a Cole mezi sebou vůbec nekombinovali.
Věci, co jsme dělali celý rok... spád...
Hra nemělá žádný spád.
A najednou zbývalo 15 minut do konce,
Becks přešel na pravou stranu.
Parkrát jsme si nahráli.
Přišel Teddy. Přišel Ole.
A najednou mě napadlo, "Jdeme na to."
Pro klub byla pohroma, že nemá Roye Keana.
Pohroma pro Roye Keana.
Ale asi tím chtěl bůh říct, tohle je chvíle Nicky Butta.
Pokud někdo pochyboval, jak dobrý hráč Butty byl,
pak tohle o něm řeklo vše,
protože tu noc prostě válel.
Byl úžasný.
Frajer.
Tady máš Gortone.
On je z Manchesteru. Ví co chci říct.
Chápete?
Když se vrátím k tomu, o co hlavně šlo,
Bylo udržet naše neustálé napadání.
Měli jsme roh za rohem...
A s lidmi jako Becks na hřišti, co to umí kopnout,
a naší útočnou silou, a naší převahou ve vzduchu,
to měla být jen otázka času.
Manchester United pod Sirem Alexem Fergusonem vždy hráli až do konce.
Vždy. protože jsme vždy cítili, "Dostanem gól, vždy to můžem srovnat.
"Pořád je ještě šance."
3 minuty do konce, "Klid, pořád je ještě šance."
Přídány 3 minuty. David Beckham.
Teď Gary Neville.
Tečovaný míč. Effenberg. vyráží na roh.
Dokáže Manchester United skórovat?
Pokaždé dají gól.
Pamatuju si, jak běžím na ten roh,
a měl jsem dobrý pocit, protože jsem věděl,
že jsem odehrál docela dobrý zápas.
A pamatuju si jak si stavím míč, a v rohu je těsno.
Slyšel jsem fanoušky United.
Ale víc jsem se soustředil
na Petera Schmeichela jak utíká z brány,
a věděl jsem , jako dítě, když jsem dal špatný centr
když je vyběhnutý brankář,
Pete by nás zabil.
Tyhle chvíle, když jsem hrál za dorost,
mě připravily na chvíle, jako tato.
Schmeichel je vepředu. Může opět skórovat?
- Už jednou skóroval. - Beckham.
Na Schmeichela. Odražený na Dwighta Yorka.
Giggs střílí!
Sheringham!
A byli jsme zpátky ve hře. každý oslavoval.
Každý věděl, že jsme to dokázali v nastavení.
Podíval jsem se na hřišti na hráče, se kterými jsem vyrostl,
a věděl jsem, že ví, že ještě není konec.
Myslel jsem si, doprdele, máme přidaný čas, měl bych se radši rozběhat.
takže jsem utíkal zpátky, nějakých 50 yardů,
a zkoušel si prokrvit nohy.
Jakmile jsme vyrovnali,
v hlavě mi to přeplo.
"Udělat tohle v nastavení, to je musíme porazit."
To mi proběhlo okamžitě hlavou.
"Porazíme je v nastavení."
A následující minutu a půl, nemůžu říct co se vlastně stalo.
to je mimo-tělesný zážitek.
Zase jsme získali míč. šli jsme vpřed.
Byl tu další roh.
Měl jsem husí kůži... Cítil jsem to.
Pamatuju si ten pocit, když míč skončil na rohu,
věděl jsem, že kopnu další dobrý roh.
A pak vše doslova vybuchlo.
Sheringham... A Solskjaer!
Tohle se mělo stát.
Není hezčí pocit, než dát gól v poslední minutě a vyhrát.
Mám děti.
Mám děti a jsem ženatý,
ale tohle je nejhezčí pocit na světě.
Upřímně, nepamatuju si zvuk píšťalky .
Cítil jsem, že je konec.
jakmile se ozvala píšťalka,
Byla to úleva, nadšení, radost, prostě všechno.
A padl jsem na kolena a začal vzlykat.
Ležel jsem na zemi, koukal nahoru, a myslel,
skoro jsem tam brečel, a myslel si, "Pane bože.
"Co se to tu stalo?"
Přišel jsem ke Garymu a byl uplně mimo.
Jeho oči zářili. Koulel očima.
Kouknul jsem nahoru a první, koho jsem uviděl, byl trenér.
A vyskočil jsem a objal ho.
Ale tu noc jste se objímali a cítili, že nechcete aby to skončilo.
Nejlepší pocit, co jsem na hřišti zažil. Nejlepší...
Co jsem kdy cítil.
Je to největší den mého života,
a je to pro mě težké pochopit.
Gary Neville, 24. Phil Neville, 22.
David Beckham, 24. Nicky Butt, 24. Giggs, 25.
Ať už v budoucnu dokáži cokoli, pochyvuji, že to někdy tohle překoná.
Manchester United jsou znovu mistři evropy.
Cítil jsem, že Scholesy by měl být na hřišti s náma.
Nejhezčí chvíle byla, když jsme pro ně udělali tunel
a oni jím prošli a drželi evropský pohár,
Protože ti dva byli naprosto zásadní pro každý úspěch, který se nám podařil.
Raději bych býval šel do kabiny,
a počkal na ostatní, apogratuloval jim takhle,
ale hráči z toho asi dělali velkou věc,
a já s Royem jsme trapně stáli na hřišti.
Nikdy na to nezapomenu.
Po tolika letech čekání, je pak vidět,
tvůj tým jak vyhraje Ligu Mistrů, v tak parádní formě.
Vlastně jsem propás vítězný gól, Brečel jsem jak dítě.
Po tom prvním gólu.
A nějak jsem se předklonil .
Byl jsem z toho emocionálně vyčerpaný,
Byl jsem vždy...
Nikdy jsem se nenechal unést, nikdy.
Té noci jsem málem nechal unést, ale...
Byl jsem nadšený, ale také obrovsky hrdý.
Romance té poslední minuty, jejich výhry.
Byla myslím velmi zvláštní.
Ta spojitost mezi
Busby Babes, kteří byli ztraceni jako tým,
ten potenciál, ten zázrak, co byl tak tragicky přerušen,
a znovu obnoven stejným trenérem,
vyhrát deset let potom evropský pohár, a pak po 30 letech,
muset čekat dalších 30 let na to vidět je to uděla znovu...
Ano, je to velmi, velmi zvláštní.
Byli jste si obrovsky vědomi toho,
co jste té noci reprezentovali v historii klubu,
protože tehdy se klub, a všechny jeho tradice,
všechna jeho historie, spojila a srostla v jeden okamžik.
A ta noc se zdála jako jeden z těchto okamžiků.
Vyhrát evropský pohár je velká věc por každého,
ale když ho vyhrajete s klukama, se kterými jste vyrostli,
a máme hezké fotky nás šesti,
s evropským pohárem, a je to, někteří se známe od 12 let.
nevracím se zpátky. Nemám to rád, vždy koukám dopředu.
Ale kdybyste mi řekli, "Chtěl bys prožít znovu 10 dní?",
Bylo by to těhle 10 dní.
Je to neuvěřitelné.
Je to dokonalý scénař.
Jo.
Je to romantické.
Jen sport přináší tenhle druh emocí.
Když se za sto let podíváte zpátky, treble z 99-tého bude...
Nebude nikdy zapomenut.
Myslím, že občas se povede, že do sebe zapadne celé serie věcí
kdy máte tyto mladé lidi , pocházející z velmi obyčejných poměrů
kteří najednou symbolizují něco nového,
a mají neobyčejnou schopnost uspět.
a to takovým způsobem,
jako nikdo před nimi.
Vždy doufáte, že se věci mohou zopakovat.
Ale bude tu ještě někdy šest kluků,
co spolu vyrůstali od 12, 13 let a vyhrají treble,
aby podpořili klub? Nevím.
Nevím, jestli se to ještě někdy stane.
Nevím jestli fotbal, který se ubírá směrem jakým se ubírá,
Nevím jestli fotbal, vzhledem k uspěchanosti doby,
kde všechno musí být hned,
Nemyslím si, že ještě někdy v Anglii uvidíte 6, 7 hráčů, co spolu vyrostli.
Můžete snít o tom, že budete hrát za Manchester united, ale...
Ale realita je, že se to většině lidí nepovede.
A my byli pouze ti šťastnější, kterým se to povedlo.
Dokázali jsme spolu hrát od žáků,
až po první tým. To se často nestává,
a nevím, jestli se to ještě někdy stane.
Až do nedávna, když jsem si sedl a kouknul na stará videa fotky,
a doopravdy se zamyslel, jaké to bylo,
S hráči, se kterými jsem vyrostl, vyhrál to co jsem vyhrál,
Otočit se a uvidět za mnou Garyho...
Na těchto postech jsme vyrostli.
Kouknout na stranu a uvidět Scholesyho a Buttyho a Giggsyho.
Otočit se a uvidět Phila. Tohle bylo...
To pro mě znamenalo víc, než cokoli co jsem zažil
během celého mého života a kariéry.
Ročník 92 celkem nastoupil za Manchester united k 3268 utkání, vyhrál 26 hlavních trofejí a 428 mezinárodních pohárů.
Z anglických titulků přeložil Honza, C'mon United !