Saksan rikospoliisin toimisto Wiesbadenissa.
Yksi toimiston perustajista johti sitä kuusi vuotta.
Hän oli Paul Dickopf, jonka rekisteri vaikutti puhtaalta.
Hän väitti vastustaneensa natseja.
Hän oli Länsi-Saksan päätutkijana vuoteen 1971 eli Brandtin kauteen asti.
Jos joku arvosteli häntä tai oli vaaraksi,
hän ei unohtanut sitä.
Hän oli anteeksiantamaton -
ja tuhosi sellaiset ihmiset.
Dickopf loi uraa Länsi-Saksan ulkopuolellakin.
Hänestä tuli Interpolin johtaja vuonna 1968.
Hän taisteli kansainvälistä rikollisuutta vastaan.
Sisäministeri Genscher sanoi Dickopfin läksiäisissä,
että hän oli esimerkillinen saksalaispoliisi.
Dickopfin kuoltua 1973 -
viranomaiset tutkivat entisen johtajan muistokirjoitusta.
He tulivat sanattomiksi.
Se paljasti Dickopfin omistautuneeksi natsiksi.
Hänen valheensa paljastui viimein.
HENKILÖKORTTI
Dickopf oli SS:n jäsen ja natsivakooja.
Vähän ennen sotaa hän vaihtoi puolta -
ja alkoi tehdä töitä amerikkalaisten agenttina.
CARAVEL - 39-VUOTIAS LIITTOVALTION POLIISI JÄRJESTÖN AGENTTI 2. MAAILMANSODASTA ASTI
Monissa CIA:n dokumenteissa mainitaan Caravel.
Se oli Dickopfin CIA-koodinimi.
MUISTIO AIHE: TAPAAMINEN CARAVELIN KANSSA
Saksan poliisijohtaja kertoi salaisia tietoja -
Bonnin hallituksesta maksua vastaan.
MAKSOIN CARAVELIN PALKAN CARAVEL ANTOI
VALMISTELEMANSA PROTOKOLLAN VALTIOSIHTEERIN TAPAAMISELTA
Willy Brant ja hänen idänpolitiikkansa kiinnostivat amerikkalaisia erityisesti.
Dickopf jakoi tietoja auliisti -
kuten monet natsit kylmässä sodassa.
Heistä tuli halukkaita avustajia ja vakoojia,
koska Amerikan tiedusteluvirasto kiristi heitä menneisyyden avulla.
Amerikkalaisia ei vaivannut se, että heidän tarvitsemansa ihmiset -
olivat olleet läheisiä massamurhaajien, ääriryhmien tai terroristien kanssa.
Päämäärä oikeutti keinot.
Amerikkalaiset tiedusteluvirastot taistelivat kommunismia vastaan -
heidän vakoojinaan olleiden natsien avulla.
Heistä kyse ei ollut rikollisten rankaisemisesta.
Kylmän sodan kuumetessa -
natsiyhteistyökumppanit olivat lännen tiedustelupalveluiden pelinappuloita.
Heitä käytettiin salatehtävissä.
CIA JA NATSIT
Monet kylmän sodan salaiset tiedostot ovat saatavilla vasta nyt.
Dokumentit kertovat natseista, jotka auttoivat CIA:ta agentteina.
Yksi heistä on aiemmin tuntematon Eugen Steimle.
Omistautunut natsi vastasi teloituskomppanioista Neuvostoliitossa.
Steimlen oletettiin kuolleen sodan loputtua -
Lufthansan lento-onnettomuuden uhrina -
koneen pudottua 20,4.1945 Nürnbergin lähelle.
Silminnäkijät näkivät palavan lentokoneen.
Piesenkofenin metsässä oleva putoamispaikka on yhä nähtävillä.
Tässä on putoamisen aiheuttama kraatteri.
Paikalliset asukkaat keräsivät kaiken löytämänsä koneen hylystä.
Mukana oli salkku, jossa oli dokumentteja sekä henkilökortteja,
joista yksi oli Steimlen.
Salkku vietiin paikallisen natsipuolueen päämajaan.
Muutaman päivän päästä USA:n joukot marssivat alueelle.
Armeijan tiedustelupalvelu takavarikoi salkun.
Amerikkalaiset etsivät natseja omiin tarkoituksiinsa.
Siksi henkilökohtaisista tiedoista oli apua.
He epäilivät Steimlen olleen elossa.
Salkusta kertovien CIA:n dokumenttien avulla -
tapahtumat voidaan luoda uudelleen.
VIRKAMIES EUGEN STEIMLE
Berliinin viimeisen taistelun aikana 20. huhtikuuta 1945 -
viimeinen Lufthansan lentokone lähti Tempelhofin kentältä.
Hitlerin kuoltua matkustajat tiesivät,
että venäläisten ja lännen välinen sopimus oli arvoton.
Condor-lentokoneen kyydissä oli yli 20 matkustajaa.
Joukossa oli nahkatakkisia miehiä.
Kapteeni halusi lentää pimeässä.
Sää oli huono.
Päämäärä oli Espanja, ja koneen piti tankata Münchenissä.
Muistan yhä, kun isäni sanoi aamiaisella:
SILMINNÄKIJÄ
"Lentokone lensi päältämme ja rymisi kovaa."
Ystäväni asui lähellä,
ja illalla hänen talonsa yli lensi palava lentokone.
Hänen äitinsä tarttui paniikissa molempiin lapsiin -
ja heittäytyi heidän kanssaan maahan sanoen:
"Isä kuoli sodassa, ja me kuolemme nyt yhdessä."
Lentokone putosi metsään.
Yksikään matkustaja ei selvinnyt.
Halusivatko korkea-arvoiset natsit paeta Espanjaan Condorilla?
Kuka oli kyydissä?
Amerikan tiedustelupalvelu lennätti salkun dokumentteineen USA:han.
Agentit Washingtonissa tiesivät sodan lopun aloittaneen -
uuden luvun supervaltojen välisessä konfliktissa.
Saavuttaakseen edun -
he pakottivat entiset natsijohtajat tekemään töitä itselleen.
Amerikkalaiset onnistuivat.
Varsinkin yksi henkilö sai heidän huomionsa,
entinen SS:n eversti Eugen Steimle.
Tutkimusten mukaan hän vastasi joukkomurhista Neuvostoliitossa.
SALAINEN KOMENTOKESKUS
SAAPUVA SÄHKE
Agentit uskoivat, että hän oli elossa.
Todistajat sanoivat nähneensä hänet lento-onnettomuuden jälkeen.
STEIMLE LÄHTI BERNAU-CHIEMSEESTÄ 1. ELOKUUTA
STEIMLE ON YHÄ ELOSSA
He kuulustelivat vielä väestöä onnettomuuspaikan lähistöllä.
Steimle oli sotarikollinen. Hän oli heille arvokas.
Oli mahdotonta värvätä natseja järjestelmällisesti agenteiksi -
värväämättä myös sotarikollisia.
Ne kulkivat käsi kädessä.
Amerikkalaiset etsivät ympäri Saksaa -
entistä SS:n tiedustelu-upseeria, Eugen Steimleä.
Hän piileksi kotiseudullaan Schwartzwaldissa.
Silmukka kiristyi yhä tiukemmalle.
Syksyllä 1945 hänellä oli vain yksi vaihtoehto.
Hän antautui kuulusteltavaksi.
Hän tiesi, että hänellä oli vain yksi mahdollisuus. Hänen piti kertoa kaikki.
Loikkari, jolla on jotain salattavaa,
kuten useita murhia, on altis kiristykselle -
ja suostuvainen työkalu uusien pomojensa käsissä.
Steimle suostui yhteistyöhön.
Hänen lausuntonsa ja salkun dokumentit -
auttoivat amerikkalaisia paljastamaan saksalaisen vakoojaverkoston Espanjassa.
He saivat tietää kymmenistä natseista,
jotka eivät halunneet hyväksyä Kolmannen valtakunnan tuhoa -
vaan valmistelivat jo seuraavaa hullua ideaansa,
Neljättä valtakuntaa. Tavoitteena oli maailmanlaajuinen fasismi.
Siitä lähtien amerikkalaiset seurasivat heitä -
ja värväsivät agentteja Espanjasta.
Kuulustelun jälkeen Steimle sai hirttotuomion,
mutta hänet armahdettiin yllättäen.
Värväsikö USA:n tiedustelupalvelu hänet vakoojaksi ja vaikutti tuomioon?
Sitä ei voi todistaa. Tärkeitä tiedostoja puuttuu -
etenkin USA:n kuulustelukeskuksesta Oberurselista.
Natseista tehtiin agentteja.
USA:n tiedusteluvirastot halusivat agenttien lisäksi -
käsiinsä natsien aarteet.
Sodan loppuun saakka -
liittoutuneet puhuivat Alppilinnoituksesta,
joka oli natsien oletettu turvapaikka.
Aarteenmetsästäjät käyvät yhä alueella jahtaamassa natsien kadonnutta kultaa.
Mutta onko aarteita enää olemassa?
Tappion häämöttäessä -
Saksan teollisuus järjesti pääomansa turvaan.
Siitä oli vaarallista puhua,
mutta kaiken menettäminen Hitlerin kuoleman jälkeen -
oli vielä vaarallisempaa.
He laativat suunnitelmat.
Joitakin dokumentteja on yhä olemassa.
He halusivat jälleenrakentaa Saksan Hitlerin jälkeen.
Toiminta ei pysynyt salassa liittoutuneiden tiedustelupalveluilta.
Ne aloittivat valtavan maailmanlaajuisen seurantaoperaation.
Sen koodinimi oli Safehaven eli Turvasatama.
Safehaven oli USA:n valtion ohjelma.
Sen tavoitteena oli jäljittää natsien Euroopassa takavarikoima omaisuus,
jonka he yrittivät piilottaa maailmalle käytettäväksi vuoden 1945 jälkeen.
Amerikkalaiset tiesivät valtakunnankanslian suunnitelmasta,
josta oli määrännyt valtakunnanministeri Bormann.
He tiesivät,
että ulkomaisten yhtiöiden verkosto sijoittaisi rahat turvallisesti.
Natsit suosivat Monacoa.
Siellä oli lukuisia peiteyhtiöitä, joiden käytössä oli miljoonia.
Yksi niistä oli virallisesti televisioyhtiö.
Johtokunnassa istui tunnettu -
Kurt Georg Kiesinger.
ASIANAJAJA (ULKOMAANTOIMISTO)
Hänestä tuli Länsi-Saksan liittokansleri.
Hänen työnsä Kolmannen valtakunnan propagandaministeriössä -
ei vahingoittanut hänen uraansa.
Liittoutuneiden agentit raportoivat rahansiirroista.
Joskus ihmisiä salakuljetettiin tapaamisiin.
PÄÄOMAVIRTA PUOLUEETTOMIIN MAIHIN
Vakoiluoperaatiota johti Allen Dulles,
joka oli USA:n agentti Sveitsissä ja myöhemmin CIA:n johtaja.
Hän käytti tietojaan natsien rahoitusjuonista urallaan Washingtonissa.
Reichsbankin tuhouduttua Berliinin pommituksissa -
maaliskuussa 1945 vähän ennen sodan loppua -
kultaa ja rahaa oli esillä.
Suunnitelmat toteutettiin, ja evakuointi alkoi nopeasti ja varovasti.
360 tonnia kultaa ja 300 tonnia hopeaa ja seteleitä lastattiin.
Kaikki merkittiin ylös ja tarkistettiin.
Natsien aarre vietiin pois viime hetkellä.
Reichsbankin kultaa koskevat dokumentit -
olivat koskemattomina Bundesbankissa yli 60 vuotta.
Karl Bernd Esser löysi ne lopulta.
Kaikki kulta Reichsbankin konttoreista -
siirrettiin Merkersiin -
tai varastoihin Baijeriin.
Amerikkalaisten aika oli koittanut.
Kiitos Operaatio Safehavenin -
he tiesivät, minne kulta oli kätketty vuorilla.
He menivät Merkersin suolakaivokselle Thüringeniin Neuvostoliiton alueelle -
jo ennen venäläisiä.
He julistivat Reichsbankin kullan natsien varastamaksi.
Amerikkalaiset veivät tunnelista myös muut aarteet,
kuten Italian valtionaarteet ja kullan Böömin ja Määrin pankeista.
Tyhjennettiinkö Alppien kätköt myös kauan sitten?
Böömistä ei löydy kultaa.
On olemassa selvitysasiakirja,
joka kertoo, miten paljon kultaa Reichsbank oli piilottanut minnekin.
Lähinnä amerikkalaiset löysivät kaikki kätköt.
He menivät jopa Neuvostoliiton alueelle -
ja tyhjensivät nopeasti Merkersin suurkätkön.
Karl Bernd Esser pitää sitä varkautena.
Heidän osuutensa Marshall-avusta -
eli amerikkalaislainoista Euroopan jälleenrakentamiseksi -
oli maksanut kahdesti Saksa.
Ensin Reichsbankin kullalla ja uudelleen Saksan markoilla.
Marshall-apu oli onnistunut amerikkalaiskeksintö,
joka huijasi heidän ystäviään huomaamatta.
Jos otan sinulta 1 000 euroa huomaamatta -
ja tarjoan sinulle 1 000 euron lainaa, josta maksat vähän korkoa,
ilostut ja ajattelet, että se on kilttiä.
Mutta oikeasti varastin 1 000 euroa, etkä huomannut sitä.
USA:n tiedusteluvirastot käyttivät tietojaan ja aarteitaan Saksassa -
ja värväsivät fasisteja myös Italiassa kylmän sodan aikana.
Nämä taistelivat kommunismia vastaan amerikkalaisten puolesta.
1960-luvulta lähtien Italiaa vavisutti pommi-iskujen sarja.
Sadat ihmiset kuolivat.
Teoista syytettiin aluksi vasemmistolaisia,
mutta myöhemmin todistettiin, että niistä vastasi äärioikeisto.
Stefano Delle Chiaie oli sen johtaja.
Häntä syytettiin useista terrori-iskuista muttei koskaan tuomittu.
Poliittinen asemamme oli yksinkertainen ja selvä.
Se perustui kokemukseen,
jota arvostimme suuresti, eli fasismiin.
Yritimme toteuttaa fasismin perusarvot -
ympäristössämme.
1970 Italian fasistit tukijoineen yrittivät tehdä vallankaappauksen -
ja eliminoida vasemmistopuolueet.
Tiedämme, että CIA tiesi asiasta.
7. joulukuuta Delle Chiaien kapinalliset -
eli äärioikeistolainen Avanguardia Nazionale ja osa armeijasta aloittivat.
He iskivät ensin valtion televisioyhtiöön ja valtion rakennuksiin.
Stefano Delle Chiaien kapinalliset uskoivat toimivansa intressiensä pohjalta,
mutta vallankaappausyritystä johdettiin toisaalta,
vaikka Delle Chiaie ottaa siitä yhä ylpeänä vastuun.
Olin moraalisesti ja poliittisesti vastuussa vallankaappauksesta,
vaikken edes ollut silloin Italiassa.
Komentajalla oli täydellinen suunnitelma.
Hän halusi perustaa komentoketjun puolustusministeriöön.
Suunnitelmamme olivat valmiina.
Sotilasyksiköt olisi lähetetty,
ja ne olisivat miehittäneet maan strategiset paikat.
Vasemmiston vastaisella taistelulla on Italiassa pitkä perinne.
USA:n tiedusteluvirastot olivat mukana alusta asti.
Niiden vaikutus alkoi Sisilian invaasiosta.
Liittoutuneet päihittivät akselivaltiot.
Jotkut italialaisyksiköt eivät luovuttaneet -
vaan jatkoivat taistelua saksalaisten rinnalla vuoteen 1945 asti.
Yksi pelätyimmistä yksiköistä oli -
Decima Flottiglia MAS, maailman ensimmäinen sammakkomiesyksikkö.
Liittoutuneet pelkäsivät ja ihailivat heidän uskaliaita operaatioitaan.
Yksikön komentaja oli Valerio Borghese eli "Musta prinssi".
Prinssi Borghesen Decima MAS oli varmaan parhaiten koulutettu -
ja motivoitunein yksikkö koko fasistivaltakunnassa.
Kesti vielä kaksi vuotta,
ennen kuin 2. maailmansota loppui Italiassa.
Kun amerikkalaiset viimein marssivat Roomaan,
heidät vastaanotettiin vapauttajina.
Paavi teki samoin.
Hän jakoi voittajien pelon siitä, että Italia siirtyisi vasemmalle.
Kommunistit vahvistuivat silloin.
Amerikkalaisten päämäärä oli pitää kommunistit pois vallasta -
ja estää heidän tukemisensa ulkomailta.
CIA:n agentti James Jesus Angleton valmisteli vallankaappauksen -
kommunistien vaalivoiton varalta.
Angletonilla oli hyvät suhteet ja yhteydet Italiaan. Hän puhui italiaa.
Hänellä oli yhteys myös Vatikaaniin, jonka salainen palvelu -
oli ja on ehkä yhä maailman tehokkain.
Angletonista ja Borghesesta tuli ystävät.
Borghese oli mukana fasistiliikkeessä ja perusti Fronte Nazionalen -
yhdistääkseen oikeistolaisliikkeet.
Sen tarkoituksena oli estää Italian siirtyminen vasemmalle,
koska vasemmisto oli kasvussa siellä.
Taistellakseen kommunistipuoluetta vastaan CIA värväsi Borghesen.
Kommunistit olivat hänen vihollisiaan. Sodan lopussa he melkein tappoivat hänet.
Angleton sai USA:n hallituksen vakuutettua siitä,
että vuoden 1948 vaalit toisivat Italiaan kommunistihallituksen.
Siksi amerikkalaisten pitäisi kerätä miljoonia dollareita -
vaikuttaakseen vaaleihin ja taistellakseen vasemmistolaisehdokkaita vastaan -
vaaleissa.
Operaatio Safehaven alkoi tuottaa tulosta.
Amerikkalaiset käyttivät takavarikoitua natsien omaisuutta.
Angleton rahoitti sillä operaatioitaan Italian kommunisteja vastaan.
Omaisuutta ei ikinä palautettu natsien uhreille eikä heidän perheilleen.
200 000 REICHSMARKIA EI TAKUITA, LASKETTAVA
Rahat kuuluivat usein alun perin Euroopan juutalaisille.
Natsit varastivat ne.
Ne tulivat valuutanvakautusrahastosta,
joka oli osa natsi-Saksan taloussaartoa.
Pääoma takavarikoitiin natseilta.
Angleton perusti partisaaniarmeijan.
Tämä on harvinaista kuvamateriaalia heidän harjoituksistaan.
Partisaanien joukossa oli monia kokeneita fasisteja -
Borghesen sammakkomiesyksiköstä.
Gladio-niminen yksikkö oli CIA:n alaisuudessa.
Jos Italia olisi äänestänyt demokraattisesti sosialisteja,
palkattu ideologisesti koulutettu ja kokenut ryhmä -
olisi yrittänyt suistaa demokraattisesti valitun hallituksen vallasta.
Mutta Gladiota ei aktivoitu.
Kommunistit hävisivät ensimmäiset sodanjälkeiset vaalit.
Tunteet kävivät kuumina.
Venäläisten piti hyväksyä, että Italia oli USA:n valtapiirissä.
Kolmatta mahdollisuutta haluaville Jalta oli este.
Voittajat allekirjoittivat Jaltalla sopimuksen.
Heitä olivat Neuvostoliitto, Iso-Britannia ja USA.
Maat jakoivat maailman keskenään -
ja ennen kaikkea Euroopan tuleviin vaikutuspiireihin.
Sopimus piti Neuvostoliiton sortumiseen asti,
kun Berliinin muuri kaatui.
Italiassa Jalta merkitsi USA:n vaikutusvaltaa.
Jos kyse oli heidän poliittisista tai strategisista intresseistään,
amerikkalaiset tekivät kovia toimia.
He eivät sallineet kolmannen valtion tulla blokkien väliin.
Jaltan jälkeisessä maailmassa, jossa blokkien välistä rajaa kunnioitettiin,
vallanpitäjä kukisti kaikki kapinat.
Niin kävi Unkarissa 1956, kesäkuun 17. 1953 Berliinissä -
ja muissa kapinoissa.
Italian ja Saksan terrorismi palveli vain yhtä tarkoitusta -
eli poliittisen tilanteen vakauttamista.
Siitä oli kyse Italian pääministerin Aldo Moron murhassa 1978.
Punainen prikaati kidnappasi ja ampui hänet.
Useat agentit ja tiedusteluvirastot olivat sekaantuneet asiaan.
Monien italialaisten mukaan Moro kuoli, koska hän halusi keksiä kolmannen tavan.
Ei Jaltan tapaa.
Muitakin voimia oli mukana vuoden 1970 vallankaappausyrityksessä.
Borghese ja Delle Chiaie olivat vain pelinappuloita.
Tiedämme puhelusta Borgheselle -
aamuyhden-kahden aikaan. Se pysäytti vallankaappauksen.
Tiedämme myös Borghesen soittaneen korkea-arvoiselle poliitikolle.
Päiväkirjassaan Borghese väittää,
että soittaja oli Ettore Bernabei, Andreottin uskottu,
joka edusti tätä.
Silloin Andreotti oli amerikkalaisten nukke.
Korkea-arvoiset italialaiset vetivät naruista.
Poliitikko Giulio Andreottista tuli seitsenkertainen pääministeri.
Licio Gelli oli vapaamuurariloosi P2:n mestari.
Gelli oli amerikkalaisten agenttina sodasta asti.
He levittivät kaikenlaisia valheita.
Gelli peruutti vallankaappauksen.
Andreotti tuki häntä ja pimitti tärkeitä tietoja.
Hänen ystävänsä, Borghesen vallankumousoikeudenkäynnin syyttäjä -
ja Andreottin sätkynukke oli pyytänyt meille 28 vuoden tuomiota.
Sellaisia ystäviä pitää varoa.
USA:n ylivalta näkyi myös sotilaallisesti vallankaappausyrityksessä.
USA:n 6. laivasto oli hälytystilassa juuri ennen kumousyritystä.
Gelli ja Andreotti kertoivat olevansa arvovaltaisia ihmisiä,
jotka voivat mobilisoida asevoimat ja peruuttaa sen.
Voimannäytön piti tehdä CIA:han vaikutus.
Borghesen ja Delle Chiaien kaltaiset fasistit piiloutuivat.
Etelä-Amerikka oli sopiva paikka.
He muodostivat liittoja diktaattorien kanssa ja havittelivat valtaa.
Halusimme, että maailmankatsomuksemme olisi toteutunut sielläkin.
Kamppailumme fasismin edestä sai paremman vastaanoton -
siellä kuin muualla.
Lisäksi monilla Etelä-Amerikan puolueilla -
oli fasistiset ja kansallissosialistiset juuret.
Fasistien filosofia ei sopinut Chileen.
Sosialisti Salvador Allende valittiin maan presidentiksi vuonna 1971.
Allenden tukijat olivat innokkaita.
Hänen marxilaispolitiikallaan oli monia vihollisia myös USA:ssa.
Sitä pidettiin USA:ssa valtavana uhkana.
Jos olisi tapahtunut rauhanomainen vallankumous, se olisi heikentänyt -
USA:n ideologista valtaa Etelä-Amerikassa.
USA:n ulkoministeri Kissingerin käskystä CIA alkoi toimia Chilessä.
Vankka kommunisminvastustaja ei halunnut odottaa -
Allenden mahdollista vaalitappiota.
Kenraali Pinochet kaappasi vallan syyskuussa 1973.
Italian fasistit tukivat häntä. Amerikkalaiset eivät estäneet heitä.
Ryhmillä oli yhteinen päämäärä.
He halusivat tuhota kommunismin.
Olimme yhteydessä tovereihin Chilessä jo ennen vallankaappausta.
Olin komentaja Borghesen kanssa Santiagossa 1974.
Tapasimme presidentti Pinochetin ja aloitimme läheisen yhteistyön.
Kun saavuimme Chileen,
presidentti Pinochet otti meidät heti vastaan.
Vuonna 1975 fasistit kokoontuivat -
samanhenkisen ystävänsä hautajaisiin Madridiin.
Diktaattori Francisco Franco oli kuollut.
Yhteistyö Italian fasistien -
ja Chilen salaisen palvelun eli DINA:n kesken alkoi -
terrorismisuunnitelmien muodossa.
Johtajana oli tuttu Stefano Delle Chiaie.
Se oli yhteistyökumppaneiden ensimmäinen tapaaminen. Lisää seurasi.
Pinochet tapasi terroristit,
jotka olivat juuri tehneet salamurhan.
Chilen salaisen palvelun johtaja oli paikalla. Se oli äärioikeiston juhlaa.
Tapaamisessa Stefano Delle Chiaie sai ilmeisesti luvan -
perustaa päämajan Chileen,
ja hän alkoi tehdä yhteistyötä Chilen salaisen palvelun DINA:n kanssa.
Seurasi salamurhien sarja,
kuten Allenden entisen ulkoministerin Orlando Letelierin murha Washingtonissa.
Terrorismi omassa maassa oli liikaa USA:lle.
He näyttivät Pinochetille tämän paikan.
Etelä-Amerikan hallitukset puhuivat USA:n heikkoudesta,
koska se ei päässyt eroon kommunismista.
He aikoivat tehdä -
kommunisminvastaisen liikkeen johdosta maailmanlaajuisen.
Suunnitelman laajuus oli uskomaton.
He sanoivat sitä 3. maailmansodaksi.
Pinochetin juntta valmistautui sotaan.
He halusivat saada ydinaseita -
ja tehdä biologisia aseita.
Chileläisvankeja tapettiin niiden kokeiluissa.
He tuottivat myrkkykaasuja, kuten sariinia ja sinappikaasua.
Epäinhimillisiä kokeita tehtiin Colonia Dignidad -laboratoriossa.
Siellä toteutettiin suunnitelmia.
Sotilasvallankaappauksen jälkeen 1973 Colonia Dignidadista tuli kidutusleiri -
ja salaisen palvelun eli DINA:n koulutusleiri,
jossa oli kidutuskoulu.
Sen kautta salakuljetettiin aseita,
ja siellä tuotettiin vaihtoehtoisia aseita.
Siellä oli myös DINA:n kommunikaatiokeskus.
Tämä Colonia Dignidadin alue on suljettu piikkilangalla.
Maanalaiset kidutuskammiot on piilotettu hyvin.
Ulkoapäin paikka näyttää tyypilliseltä farmilta.
Sen ulkonäkö hämää kaikkia.
Paikka teki minuun vaikutuksen.
Tietyssä suhteessa -
olen selvästi unelmoija -
ja olen aina unelmoinut sellaisen paikan tekemisestä.
Tovereilleni.
Jotta he voisivat toisinaan paeta taistelua ja rentoutua.
Aioin tehdä sellaisen.
Mutta Colonia Dignidad ei ollut vain natsien rentoutumispaikka.
Biologisia ja kemiallisia aseita testattiin siellä vangeilla.
Chilen salainen palvelu tarvitsi myrkkyjä,
jotka tappoivat jälkiä jättämättä.
On olemassa lyhyt lista ihmisistä, jotka murhattiin sariinikaasulla.
Myös yksi saksalaislääkäri käytti kuolettavia aineita Colonia Dignidadissa.
Colonia Dignidadin lääkäri Hartmut Hoppilla,
joka pakeni Chilen oikeudelta Krefeldiin,
oli tuhoisa laboratorio paikan päällä.
"PINOCHETIN" KIRJOITTAJA
Siellä oli noin 400 eri myrkkyä.
Joitakin niistä piti hengittää,
jotkut vaativat fyysisen kontaktin,
ja jotkut tappoivat ruoan seassa.
Se oli järkyttävä arsenaali,
eikä kukaan tiedä tarkkaan, kuka joutui myrkkyjen uhriksi.
Natsit ja kylmä sota tukivat Pinochetia -
sekä muita Etelä-Amerikan diktaattoreita.
CIA peitti rikoksensa.
Vuonna 1980 Bolivian asevoimat kaappasivat vallan.
Sitä sanottiin Kokaiinivallankaappaukseksi.
Mafia otti vallan kenraali García Mezan johdolla.
Naruista veteli saksalainen natsirikollinen Klaus Barbie.
Hänen fasistitoverinsa oli innoissaan.
Tapasin hänet Boliviassa.
Hän on upea tyyppi.
Hän on hyvin älykäs ja kyvykäs.
Kunnian mies.
Klaus Barbie tunnettiin "Lyonin teurastajana".
Hän teki brutaaleja ja sadistisia toimia vastarintaliikettä vastaan,
joka vastusti Saksan miehitystä 2. maailmansodassa.
Sodan jälkeen Amerikan tiedusteluvirasto palkkasi Barbien.
Korkea-arvoiset SS-upseerit selvisivät sodasta eri keinoilla,
mutta heille oli yhteistä -
piirre, jota sanon tiedusteluyrittäjyydeksi.
He käyttävät saamiaan tietoja -
ja yrittävät myydä niitä tai saada tiedustelupalvelut -
sijoittamaan heihin.
Klaus Barbie oli amerikkalaisille arvokas agentti.
Hän osti vapautensa tiedoillaan vastarintaliikkeen kommunisteista.
Amerikkalaiset tekivät kaikkensa -
estääkseen vastarintaliikkeitä pääsemästä valtaan sodan jälkeen.
Barbie oli heille tärkeä,
koska hän tiesi yhteistyöverkostosta, joka palveli saksalaisia -
miehitetyllä alueella ja Vichyssä, Ranskassa.
Hän voi kertoa tietonsa amerikkalaisille, joten hän oli arvokas.
Hän ymmärsi hyvin, miten helppoa ranskalaispoliitikkoja oli kiristää.
Amerikkalaiset piilottivat Barbien ja muut sotarikolliset Saksaan -
ja myöhemmin Etelä-Amerikkaan.
Natsit ymmärsivät tietyntyyppisen tiedustelutoiminnan verisyyden.
He ymmärsivät siirtomaasotia.
Heidän mentaliteettinsa sopi siihen,
koska he uskoivat olevansa parempia -
ja olivat halukkaita tappamaan monia,
jotka olivat heidän mielestään alempiarvoisia.
Barbie päätyi tiedustelupalvelun neuvojaksi Etelä-Amerikkaan.
Siinä vaiheessa Operaatio Condor alkoi Andien valtioissa.
Amerikkalainen Operaatio Condor oli liittoutuma -
useiden tiedustelupalveluiden ja valtioiden välillä,
joita johtivat fasistit tai äärioikeistolaiset.
Ne tunnettiin katoamisista,
hyväksikäytöstä, vankien murhista ja muusta.
Valtioiden mielestä Klaus Barbie oli kyvykäs agentti, joka sopi heille.
Operaation aikana -
50 000 ihmistä murhattiin liittoutumaan kuuluneissa valtioissa.
CIA salasi jälleen tapahtumat ja suojeli osallistujia.
Kutsun sitä punainen valo - vihreä valo -metodiksi.
USA suojeli julkisesti ihmisoikeuksia -
mutta sanoi yksityisesti niille valtiolle, että se oli sallittua.
He saivat jatkaa, kunnes vasemmisto oli voitettu.
Linjauksen taustalla oli ulkoministeri Henry Kissinger.
Häntä alettiin kritisoida.
Myöhemmin Kissinger joutui todistamaan oikeudessa Ranskassa ja Chilessä.
Vuonna 2007 Uruguay vaati jopa hänen luovutustaan.
Alkoi selvitä, että hän suojeli Operaatio Condoria -
ja teloituskomppanioiden rikoksia. Heidän joukossaan oli tunnettu natsi.
Stefano Delle Chiaie johti palkkasotureita Boliviassa.
"Kuoleman sulhasina" tunnetut sotilaat -
tukivat kokaiinimafiaa, joka kaappasi vallan Boliviassa.
He hyötyivät siitä myöhemmin.
He kiersivät monissa Etelä-Amerikan maissa -
aiheuttaen vastavallankumouksia, murhaten ihmisiä -
ja ansaiten siitä omaisuuden.
Kuoleman sulhasia rahoitti teollisuudenala,
joka on kietoutunut maailman tiedustelujärjestöihin,
eli kokaiinikauppa.
Huumekauppa on agenteille täydellinen rahanlähde.
Se on huippusalaista, joten siihen sekaantuneita voi kiristää.
Huumeiden vastainen sota on operaatio yleisön huijaamiseksi.
Oikea ja menestyvä huumekauppa tietysti suosii osallistujia -
ja saa erityisaseman tiedusteluvirastolta,
joka kieltää estämästä heidän väkensä toimia.
He voivat kasvattaa mitä vain ilman minkäänlaista riskiä -
ja myydä tuotteitaan kalliilla -
Amerikassa, Euroopassa ja muualla.
Voittomarginaali on valtava.
Tiedustelupalvelut ottavat niistä voitoista osuutensa,
jolla rahoitetaan operaatioita.
Klaus Barbie teki Bolivian kokaiinikaupasta täydellistä.
Ja paljon muutakin.
Barbie teki sorrosta systemaattista.
Hän lakkautti järjestelmän, jossa hakattiin ja tehtiin julmuuksia,
ja aloitti systemaattisen kidutuksen sekä vankilajärjestelmän.
Se tuhosi hänet lopulta,
koska hänestä saatiin tietää, ja hänet luovutettiin.
Klaus Barbie tuomittiin Lyonissa toukokuussa 1987 elinkautiseen -
neljä vuotta luovutuksensa jälkeen.
Jopa oikeussalissa hän pilkkasi uhrejaan.
Hän kuoli vankilassa 1997.
Vain harvat natsit tuomittiin.
Länsi-Saksan johtavat poliitikot luottivat Paul Dickopfiin,
pitkäaikaiseen Saksan rikospoliisin johtajaan,
tämän kuolemaan asti.
Amerikkalaiset värväsivät SS-upseeri ja natsivakooja Dickopfin -
vähän ennen sodan loppua.
Hän tajusi, että kaikki oli ohi Saksassa.
Hän näki, mihin suuntaan tuuli puhalsi,
ja päätti liittyä toiselle puolelle.
Häntä auttoi natsiagentti François Genoud.
He tunsivat toisensa Sveitsistä, missä he asuivat.
Genoud oli pankkiiri.
Hän tuki samalla natseja ja Hitleriä.
Hänellä oli oletettavasti -
iso rooli natsien ja SS:n omaisuuden pelastamisessa -
kaiken muututtua vuonna 1945.
Genoud julkaisi Goebbelsin päiväkirjat ja tienasi hyvin.
Hän rahoitti varoillaan Adolf Eichmannin puolustuksen.
Sekä Klaus Barbien.
Hän oli myös terroristi Carlosin eli Shakaalin ystävä ja tukija -
sekä palestiinalaisterroristi ja KGB:n agentti Wadie Haddadin tukija.
Tämä on vastuussa monista hyökkäyksistä.
Hänen yhteytensä eivät vahingoittaneet Dickopfin uraa.
Päinvastoin, CIA ja johtaja Dulles auttoivat hänet huipulle.
Ensinnäkin yhteys USA:n tiedusteluvirastoon -
vaikutti hänen palkkaamiseensa SS-asemasta huolimatta -
ensin Länsi-Saksan sisäministeriöön -
ja sitten Saksan rikospoliisin osastopäällikön virkaan.
Ylennys on minusta myös…
Tämä on minun tulkintani.
Se palveli CIA:n tarkoitusta.
He halusivat hänet siihen asemaan.
Dickopf antoi CIA:lle tietoja Saksan politiikasta -
ja varsinkin Willy Brandtista.
Saksan rikospoliisin päällikkö -
sai arkaluontoisia tietoja Brandtin idänpolitiikasta.
Ne olivat sisäisiä asioita -
hallituksesta, jonka liennytyspolitiikkaan ei luotettu USA:ssa.
Paljonko Paul Dickopf oikein tiesi?
Hän oli mukana ministeriön keskusteluissa -
ja politiikassa.
Mitä salaisuuksia hän paljasti, jotka heikensivät -
Länsi-Saksan suvereenisuutta,
on mahdotonta tietää.
Dickopf oli ikkuna Saksan valtion korkeimmille tasoille,
sen turvallisuuspolitiikkaan ja tiedusteluun.
Hän paljasti huipputason tietoja toisen maan turvallisuusjärjestelmästä.
CIA:n tiedostoissa Dickopfia sanotaan yksisuuntaiseksi agentiksi,
joka teki töitä vain yhdelle puolelle.
Oliko Dickopf petturi?
En pidä sanasta "petturi",
koska se oli Dickopfille normaalielämää.
Hänellä oli velvollisuutensa molemmille puolille.
Hän oli kiitollinen myös amerikkalaisille.
Paljonko Dickopf vahingoitti Saksaa?
Vuonna 1972 hänen ystävänsä Genoud auttoi kaappaamaan Lufthansan koneen.
Se toi palestiinalaisten kirstuihin 15 miljoonaa markkaa lunnasrahaa,
jolla rahoitettiin terroritoimia.
Genoud rahoitti myös hyökkäyksen Israelin olympiajoukkuetta vastaan -
Münchenissä vuonna 1972.
Kisat, joiden tarkoituksena oli vahvistaa Saksan maailmanmainetta,
olivat yksi Länsi-Saksan pahimmista katastrofeista.
11 israelilaisurheilijaa kuoli maailman kasvojen edessä.
Genoudilla oli läheiset yhteydet Lähi-idän terroristeihin,
jotka tosin tekivät töitä myös Mossadille.
Järjestelmä on hyvin outo.
Interpolin johtajana Dickopfin piti taistella terroristeja vastaan,
joita hänen ystävänsä Genoud rahoitti.
Hänen kaudellaan tapahtui yhä useampia hyökkäyksiä ja lentokonekaappauksia.
Dickopf väitti, että Interpol oli voimaton.
He tietävät, että meitä rajoittaa sääntöjen 3. artikla,
joka ei salli meidän sekaantua asioihin suoraan.
Sen pitäisi rohkaista maita -
jakamaan tietoja paljon halukkaammin.
Mutta jos Interpol ei voi sekaantua asiaan,
eivätkö maat voi toimia kahdenvälisesti?
Kahden- ja useammanvälisesti.
He voivat tehdä, mitä haluavat, muttei Interpolin kautta.
Vuoden aikana kaapattiin 15 lentokonetta.
Myöhemmin kaapattiin jopa 30 lentokonetta vuodessa.
Se oli tekniikka.
Samaan aikaan länsimaat päättivät,
ettei terroristien rikosten tutkiminen kuulunut Interpolille.
Se oli pöyristyttävää.
Dickopf oli yhteydessä Genoudiin.
He tapasivat usein. Genoud rahoitti lentokonekaappareita.
Samalla Interpol sanoi, ettei asia kuulunut heille.
Tiesikö CIA Dickopfin yhteydestä Genoudiin?
Dokumentit todistavat asian.
Dickopf kertoi itse CIA:lle -
tunteneensa hänet 2. maailmansodasta asti.
Mutta Washingtonin julkaisemissa tiedostoissa ei sanota,
mitä tietoja CIA sai Dickopfilta ja muilta natseilta.
CIA kävi tietoista ja tahallista kampanjaa,
jota hallitsi lakiosasto,
joka yritti estää tietojen julkaisun.
Se yritti varsinkin salata tiedot suhteista -
tiedonantajien, agenttien ja CIA:n välillä.
Se oli koko jutun tarkoitus.
Christopher Simpson oli komissiossa,
joka neuvotteli CIA:n kanssa natsitiedostojen julkaisusta.
Hänen kokemuksensa ovat pelottavia.
Yksi kuvaukseen sopivista tärkeimmistä kategorioista -
on "vieraiden valtioiden tiedot".
Ne ovat tietoja, jotka on hankittu laillisesti tai laittomasti -
muiden valtioiden asioista.
Tiedot ovat useissa tiedostoissa.
Ne ovat joissakin Dickopfin ja joissakin Barbien tiedostoissa.
Harvat tietävät sen.
Niissä tiedostoissa on yhä salaisia tietoja.
Rajoittava käytäntö estää historioitsijoita ja journalisteja -
tutkimasta tärkeitä CIA:n vakoiluoperaatioita.
CIA on globaali virasto,
jolla on valtava budjetti ja uskomattomia tilaisuuksia,
koska osa rahoituksesta tulee huumekaupasta,
ja se käyttää hyväkseen monia maita.
Se toimii joka Euroopan maassa -
vaikuttaen politiikkaan, käsitykseemme vihollisesta,
julkiseen mielipiteeseen ja psykologiseen sodankäyntiin.
Kaikella on tarkoituksensa, ja jos se voi käyttää jotakuta hyväksi,
se voi hallita demokraattista maata -
samalla tavalla kuin Italiassa -
ja ehkä täällä Saksassakin tietyissä poliittisissa prosesseissa.
Tiedustelupalvelu ei ole laulukuoro.
Monet tiedustelupalvelun operaatiot,
joissa tehtiin yhteistyötä sotarikollisten ja fasistien kanssa,
ovat välttyneet julkiselta arvostelulta.
Tekstitys: Petri Nauha