A wiesbadeni Szövetségi Bűnügyi Hivatal.
Hat évig volt az elnöke egy férfi, aki a hivatal alapításában is részt vett:
Paul Dickopf, egy látszólag makulátlan múltú vezető tisztviselő.
Azt állította magáról, hogy a nácik ellenfele volt.
1971-ig, a Brandt-korszakig ő volt Nyugat-Németország legfőbb nyomozója.
Sosem felejtette el, ha valaki kritizálta, vagy veszélyt jelenthetett rá nézve.
Sosem bocsátott meg érte,
és tönkre is tette az ilyen embereket.
Dickopf nem csak Nyugat-Németországban csinált karriert.
1968-ban ő lett az Interpol vezetője is.
Ettől kezdve a nemzetközi bűnözés elleni küzdelem volt a feladata.
Genscher belügyminiszter azt mondta Dickopf búcsúztatásán,
hogy Dickopf a rendőrség nemzeti példaképe.
Dickopf 1973-as halálát követően
a tisztviselők kutatást végeztek a korábbi elnök gyászjelentéséhez.
Megdöbbentette őket, amit találtak.
Kiderült, hogy Dickopf elkötelezett náci volt,
és egész életében hazudott.
SZEMÉLYI IGAZOLVÁNY
Dickopf nemcsak az SS tagja volt, hanem náci kém is.
Röviddel a háború vége előtt átállt a másik oldalra,
és az amerikaiak ügynökeként kezdett dolgozni.
CARAVEL - 39 ÉVES SZÖVETSÉGI BŰNÜGYI TISZT,
A MÁSODIK VILÁGHÁBORÚ KÖZEPE ÓTA A SZERVEZETÜNK ÜGYNÖKE
Sok CIA-dokumentum tartalmaz információt „Caravelről”.
Ez volt Dickopf CIA-s fedőneve.
JELENTÉS TÁRGY: TALÁLKOZÓ CARAVELLEL
A vezető német rendőrtiszt titkos információkat adott át
pénzért a bonni kormányzati körökről.
KIFIZETTEM CARAVELT CARAVEL ÁTADOTT
EGY PROTOKOLLT, AMIT A KÜLÜGYMINISZTER TALÁLKOZÓJÁRÓL KÉSZÍTETT
Willy Brandt kancellár „új keleti politikája”
különösen érdekelte az amerikaiakat.
Dickopf örömmel felvilágosította őket.
Ahogy sok más náci is a hidegháború alatt.
Készséges segítők, kémek lettek belőlük,
mert az amerikai titkosszolgálat a múltjukkal zsarolta őket.
Az amerikaiakat nemigen zavarta,
hogy bizonyos emberek, akikre szükségük volt,
tömeggyilkosokhoz, szélsőségesekhez vagy terroristákhoz álltak közel.
A cél szentesítette az eszközt.
Az amerikai titkosszolgálatok egy új ellenség, a kommunizmus ellen
használták fel kémeknek a nácikat.
Nem akarták megbüntetni a háborús bűnösöket.
Ahogy a hidegháború felforrósodott,
ezek a náci kollaboránsok a nyugati hírszerző szolgálatok bábjai lettek.
Titkos műveletekhez és hasonlókhoz használták őket.
Sok hidegháborús titkosszolgálati aktát csak nemrég tettek nyilvánossá:
olyan nácikról szóló dokumentumokat, akik ügynökökként a CIA segítői lettek.
Mint például Eugen Steimle. Eddig nem lehetett tudni róla.
Ez az elkötelezett náci kivégzőosztagok vezetője volt a Szovjetunióban.
Steimléről azt hitték, hogy a háború végén meghalt
a Lufthansa egy olyan repülőgépének utasaként,
amely 1945. április 20-án zuhant le Nürnbergben.
Szemtanúk látták az égő repülőgépet.
A piesenkofeni erdőben még ma is látni a becsapódás helyét.
Itt van a kráter, amit a repülőgép becsapódása okozott…
A helyiek annak idején mindent összegyűjtöttek,
amit a roncsok közt találtak.
Egy aktatáskát is találtak, amiben iratok és személyik voltak,
köztük Steimléé is.
A táskát a náci párt helyi központjába vitték.
Pár nappal később amerikai katonák vonultak be a területre.
Az aktatáskát elkobozta a hadsereg titkosszolgálata.
Az amerikaiak olyan nácikat kerestek, akiket felhasználhattak a céljaikra.
Így minden személyes adatnak hasznát vették.
Azt gyanították, hogy Steimle még él.
Az aktatáska tartalmáról szóló CIA-iratok révén
ma már rekonstruálni tudjuk az eseményeket.
VEZETŐ TISZTVISELŐ
1945. április 20-án, a Berlinért folyó végső csata közepén
szállt fel Tempelhofból a Lufthansa utolsó repülőgépe.
Hitler bukása után az utasok tudták,
hogy a szovjetekkel kötött paktum értéktelen.
A Condor fedélzetén több mint 20 utas utazott.
Néhány bőrkabátos férfi is volt köztük.
A sötétség leple alatt utaztak.
Rossz volt az időjárás.
Az úti céljuk Spanyolország volt, müncheni tankolással.
Ma is emlékszem, hogy a reggelinél azt mondta az apám…
SZEMTANÚ
„Hangos morajlással zúgott el felettünk egy repülő.”
A barátnőm a közelben lakik,
és este egy égő repülőgép repült el a házuk fölött.
Az anyja teljes pánikban mindkét gyermeket megragadta,
és a földre vetette magát velük,
mondván: „Apátok meghalt a háborúban. Most mi is mind meghalunk."
A gép egy erdőben zuhant le.
Egyik utasa sem élte túl.
Magas rangú nácik akartak Spanyolországba menekülni a Condoron?
Kik voltak az utasok?
Az amerikai titkosszolgálat az USA-ba vitte az aktatáskát és az iratokat.
A washingtoni ügynökök tudták, hogy a háború vége
új fejezetet nyit a nagyhatalmak konfliktusainak történetében.
Előnyt akartak szerezni,
ezért volt náci vezetőket akartak rávenni arra, hogy nekik dolgozzanak.
Az amerikaiak sikerrel jártak.
A dokumentumokban egyvalaki különösen felkeltette a figyelmüket:
egy volt SS-Standartenführer, akit Eugen Steimlének hívtak.
Kiderítették, hogy tömeggyilkosságokat rendelt el a Szovjetunióban.
TITKOS HADITANÁCSTEREM
BEJÖVŐ TÁVIRAT
Jó okkal feltételezték, hogy nem halt meg.
Egyes szemtanúk látták őt a repülőgép-baleset után.
AUGUSZTUS 1-JÉN TÁVOZOTT BERNAU AM CHIEMSEEBŐL
STEIMLE MÉG ÉLETBEN VAN
Ismételten kikérdezték a becsapódás helyéhez közel lakókat.
Steimle háborús bűnös volt.
Nagyon értékesnek tartották.
Csak úgy szervezhettek be szisztematikusan náci ügynököket,
hogy egyben háborús bűnösöket is beszerveztek.
Együtt járt a kettő.
Az amerikaiak átfésülték Németországot
az SS egykori hírszerző tisztjéért, Eugen Steimléért.
A szülőföldjén, a Fekete-erdőben bujkált.
Egyre szorult körülötte a hurok.
1945 őszén már csak egy megoldást látott.
Feladta magát, és kihallgatták.
Tudta, hogy csak egyetlen esélye van:
ha beszél.
Egy dezertőr, akinek van titkolnivalója,
például gyilkosságokért felel,
könnyen zsarolható,
ennélfogva alázatos eszköz az új főnökei kezében.
Steimle együttműködött.
A vallomásai és az aktatáskából származó iratok révén
az amerikaiak feltárták a németek spanyolországi kémhálózatát.
Több tucat náciról szereztek tudomást,
akik nem akarták elfogadni a harmadik birodalom összeomlását,
és már a következő őrült ötletükön dolgoztak,
a negyedik birodalmon.
A világméretű fasizmus volt a céljuk.
Az amerikaiak ettől kezdve meg tudták figyelni őket,
és beszervezték a spanyolországi nácikat.
A kihallgatás után Steimlét akasztás általi halálra ítélték,
de meglepő módon felmentették alóla.
Az amerikai titkosszolgálat befolyásolta az ítéletet, és beszervezte kémnek?
Nem bizonyítható.
Fontos akták hiányoznak,
főleg az oberurseli amerikai kihallgatási központból.
Nácikat szerveztek be ügynököknek.
Az amerikai titkosszolgálatok többet akartak a kémeknél.
A nácik kincseit is meg akarták szerezni.
A szövetséges hatalmak
a háború végéig fenntartották a mítoszt,
hogy egy bevehetetlen alpesi erőd a nácik búvóhelye.
Máig is kincsvadászok járnak ide.
A nácik eltűnt aranyát keresik.
De vajon van mit megtalálni?
A háború végén, a vereség közeledtével
a német ipar intézkedéseket tett a tőke bebiztosítására.
Nagyon veszélyes volt erről beszélni.
De az az alternatíva, hogy Hitler halála után mindent elveszíthetnek,
még veszélyesebb volt.
Ezért terveket szőttek.
Néhány ilyen irat még ma is létezik.
Újra akarták építeni Németországot Hitler halála után.
A szövetségesek titkosszolgálatai is tudomást szereztek e tevékenységekről.
Óriási nemzetközi megfigyelést indítottak.
Safehaven kódnéven, ami menedékhelyet jelent.
A Safehaven az amerikai kormány egyik programja volt.
Az volt a céljuk, hogy felkutassák a nácik Európában szerzett zsákmányait,
amiket a nácik sokfelé el akartak rejteni, hogy 1945 után felhasználhassák őket.
Az amerikaiak tudták: az Új Kancellária is tervez ilyesmit
Bormann birodalmi miniszter parancsára.
Felfigyeltek arra,
hogy külföldi céghálózatot hoztak létre a befektetéseikhez.
A nácik egyik kedvelt helyszíne Monaco volt.
Számos fantomcégük volt ott többmilliós vagyonok tárolására.
Az egyik ilyen cég hivatalosan műsorközvetítő volt.
Az élén egy ismert személy állt:
Kurt Georg Kiesinger.
KURT GEORG KIESINGER ÜGYVÉD (KÜLÜGYMINISZTÉRIUM)
Nyugat-Németország kancellárja lett.
Az, hogy a nácik külügy- és propagandaminisztériumában dolgozott,
nem ártott a karrierjének.
A szövetségesek ügynökei részletesen jelentették a pénzmozgásokat.
Néha embereket is becsempésztek találkozókra.
TŐKEÁRAMLÁS SEMLEGES ORSZÁGOKBA
Allen Dulles amerikai ügynök vezette a kémekkel kapcsolatos műveletet.
Akkoriban Svájcban tartózkodott, később a CIA vezetője lett.
Tudta, hogy használja fel a nácik pénzügyi machinációiról szerzett tudását
washingtoni karrierje érdekében.
A háború vége előtt, a berlini Reichsbank 1945. márciusi lebombázása után
szanaszét hevert az arany és a valuta.
A tervek életbe léptek: gyorsan és óvatosan megkezdték az evakuációt.
Vonatra pakoltak 360 tonna aranyat, 300 tonna ezüstöt, valamint bankjegyeket.
Mindent gondosan feljegyeztek és ellenőriztek.
Az utolsó pillanatban vitték el a náci kincseket.
A Reichsbank aranyáról 60 évig feltáratlan maradt az akta
a Bundesbankban.
Karl Bernd Esser ott találta meg végül.
A Reichsbank fiókjaiból származó összes aranyat
egy merkersi központba szállították,
vagy bizonyos bajor raktárakba.
Eljött az amerikaiak ideje.
A Safehaven műveletnek hála
pontosan tudták, hol van az arany a hegyekben.
A szovjet megszállás alatt álló türingiai Merkers sóbányájához mentek
még a szovjetek előtt.
A Reichsbank aranyát lopott náci aranynak nyilvánították.
Az amerikaiak a járatban tárolt más kincseket is elvittek:
olasz kincseket, valamint Cseh–Morvaország Nemzeti Bankjának aranyát.
Az alpesi rejtekhelyeket is kipakolták már rég?
A bajoroknál már biztos nincs arany.
Létezik egy nyilvántartás arról,
hogy hová rejtették a Reichsbank aranyát.
Az összes ilyen raktárt megtalálták, főképp az amerikaiak.
Még a szovjet zónába is átmerészkedtek,
és gyorsan kipakolták a keleti zónában a merkersi fő raktárt.
Karl Bernd Esser ezt lopásnak tartja.
A Marshall-terv, az európai újjáépítésre adott amerikai hitel rájuk eső részéért
a németek kétszer fizettek,
először a Reichsbank aranyával,
majd német márkában törlesztve.
A Marshall-terv az amerikaiak sikeres módszere volt arra,
hogy észrevétlenül átverjék a barátaikat.
Ha észrevétlenül elveszek öntől 1000 eurót,
majd azt mondom, hogy adok egy 1000 eurós hitelt némi kamatra,
akkor ön örömmel ezt feleli: „Milyen kedves!”
De a valóságban elloptam 1000 eurót. Csak nem vette észre.
Az amerikai titkosszolgálatok Németországon kívül is akcióztak.
Olasz fasisztákat is beszerveztek a hidegháború idején.
Az volt a dolguk, hogy a kommunizmus ellen harcoljanak.
A '60-as évektől Olaszországot bombatámadások sora rázta meg.
Több százan meghaltak.
Először a baloldaliakat okolták mindezért,
de ma már tudjuk, hogy a szélsőjobb művei voltak.
Stefano Delle Chiaie lett az új jobboldal vezetője.
Sok terrorista bűncselekménnyel vádolták, de sose ítélték el.
Nagyon egyszerű és világos volt a politikai álláspontunk.
Történelmi tapasztalaton alapult,
amit nagy tiszteletben tartottunk: a fasizmuson.
A fasizmus alapértékeit akartuk valóra váltani a környezetünkben.
A fasiszták és támogatóik 1970-ben puccsot terveztek Olaszországban
a baloldali pártok kiiktatására.
Tudjuk, hogy a CIA értesült erről.
December 7-én Delle Chiaie puccsistái,
a szélsőjobboldali Avanguardia Nazionale és a hadsereg egy része mozgásba lendült.
Az állami média volt az első célpontjuk.
És a kormányépületek.
A puccsisták azt hitték, hogy saját érdekükben cselekszenek.
De a puccskísérletet máshonnan irányították,
hiába vállalja érte büszkén a felelősséget mindmáig Delle Chiaie.
Erkölcsileg és politikailag is én voltam a felelős a puccsért.
Bár nem voltam akkor Olaszországban.
A parancsnok tökéletes tervet készített.
Azt tervezte, hogy parancsnoki láncot indít a Védelmi Minisztériumból.
Kész tervünk volt.
Minden hadegységet be akartunk vetni,
hogy az ország összes stratégiai pontját elfoglalják.
A baloldal elleni harcnak nagy múltja volt Olaszországban.
Az amerikai titkosszolgálatok kezdettől fogva benne voltak.
Szicília megszállásával kezdődött a befolyásuk.
A szövetséges katonák legyűrték a tengelyhatalmakat.
De néhány olasz katonai egység nem adta fel,
és 1945-ig folytatták a harcot német oldalon.
Az egyik egység igen rettegett volt:
a Decima Flottiglia MAS,
a világ első harci búváralakulata.
Műveleteik félelemmel és csodálattal töltötték el a szövetségeseket.
Valerio Borghese, „a fekete herceg” volt az egységparancsnokuk.
Borghese herceg Decima MAS-a
talán a legjobban kiképzett,
legmotiváltabb egység volt az egész fasiszta köztársaságban.
További két év telt el,
mire Olaszországban megnyerték a II. világháborút.
Mikor az amerikaiak végül bevonultak Rómába,
felszabadítóként fogadták őket.
Még a pápa is.
Osztozott a győztesek félelmén,
hogy Olaszország elmozdulhat a baloldal felé.
Ugyanis egyre erősebbek lettek a kommunisták.
Az amerikaiak meg akarták akadályozni, hogy hatalomra kerüljenek a kommunisták,
valamint azt is, hogy külföldi kommunisták támogassák őket.
James Jesus Angleton CIA-ügynök puccsot tervezett arra az esetre,
ha a kommunisták nyernék a választást.
Angletonnak jó kapcsolatai voltak, a legjobbak Olaszországban.
Beszélt olaszul.
A Vatikánnal is jóban volt, melynek páratlan titkosszolgálata volt,
és talán még ma is a legjobb a világon.
Borghese a fasiszta mozgalom fia volt, és megalapította a Fronte Nazionalét,
hogy egyesítse a jobboldali mozgalmakat.
Mindezt azért, hogy megakadályozzák a baloldal hatalomra jutását,
ugyanis a baloldal egyre erősödött Olaszországban.
A kommunista párt elleni harc érdekében
a CIA beszervezte Borghesét.
A kommunisták a halálos ellenségei voltak. A háború végén majdnem megölték.
Angleton sikeresen meggyőzte az USA kormányát,
hogy a '48-as olaszországi választások kommunista kormányhoz fognak vezetni,
így az USA-nak több millió dollárt kellene szánnia arra,
hogy befolyásolják a választásokat, és harcoljanak a baloldali jelöltek ellen.
Kifizetődött a Safehaven művelet.
Az amerikaiak az elkobzott náci kincseket használták fel.
Angleton az olasz kommunisták elleni műveleteit finanszírozta belőlük.
Ezek a javak sose kerültek vissza a nácik áldozataihoz vagy azok rokonaihoz.
200 000 BIRODALMI MÁRKA A KLIENS FELELŐSSÉGE
A pénz eredetileg az európai zsidóké volt.
A nácik lopták el tőlük.
Az úgynevezett tőzsdei stabilizációs alapból származott,
a náci Németország gazdasági blokádjának része volt.
A náciktól elkobzott javak voltak ezek.
Angleton partizánsereget is toborzott.
Ez egy ritka, eredeti felvétel a kiképzésükről.
A partizánok között számos harcedzett fasiszta volt
Borghese harci búváralakulatából.
Az egységet, aminek Gladio volt a neve, teljes mértékben a CIA irányította.
Ha az olaszok többsége a szocializmusra szavazott volna,
fizetett, ideológiailag kiképzett, harcra kész elemek
puccsot hajtottak volna végre a demokratikusan választott kormány ellen.
De a Gladiót nem vetették be.
A kommunisták elvesztették a háború utáni első választást.
Nőttek a feszültségek.
A szovjeteknek el kellett fogadniuk, hogy Olaszország az USA kezében van.
Azoknak, akik harmadik utat kerestek, a jaltai egyezmény állta útját.
A jaltai konferencián egyezményt írtak alá a győztes hatalmak:
a Szovjetunió, az Egyesült Királyság és az Amerikai Egyesült Államok,
melyben érdekszférákra osztották fel egymás között a világot,
de legfőképpen Európát.
Az egyezmény változatlan maradt a Szovjetunió összeomlásáig,
a berlini fal leomlásáig.
Olaszországra nézve a jaltai egyezmény amerikai befolyást jelentett.
Világos volt, hogy ha politikai és stratégiai érdekei forognak kockán,
az USA drasztikus lépéseket tesz.
Nem hagyta, hogy egy harmadik hatalom kerüljön a két blokk közé.
A Jalta utáni világban,
melyben a blokkok közti határokat szigorúan vették,
a nagyhatalmak leverték a blokkjukban a zendüléseket.
Ez érvényes az 1956-os magyarországi, az 1953. június 17-i berlini eseményekre
és minden más lázadásra.
Az olasz- és németországi terrorizmus csupán egy célt szolgált:
a politikai status quo stabilizálását.
Mint például az olasz miniszterelnök, Aldo Moro 1978-as meggyilkolása.
Elrabolta és lelőtte a Vörös Brigádok csoportja.
Számos ügynök és titkosszolgálat keveredett ebbe az ügybe.
Sok olasz úgy vélte: Morónak azért kellett meghalnia, mert harmadik utat akart.
Nem a jaltait.
Az 1970-es puccskísérletben is közreműködtek más hatalmak.
Borghese és Delle Chiaie marionettbábuk voltak.
Tudunk arról, hogy felhívták Borghesét hajnali egy és két óra között.
Így állították le a puccsot.
Azt is tudjuk, hogy Borghese telefonon beszélt egy magas rangú politikussal.
Borghese naplójában az áll,
hogy felhívta őt Ettore Bernabei, Andreotti bizalmasa,
aki az ő nevében járt el.
Andreotti akkoriban az amerikaiak bábja volt.
Valójában magas rangú olaszok mozgatták a szálakat.
Giulio Andreotti politikus, későbbi hétszeres miniszterelnök.
És Licio Gelli, a P2 befolyásos szabadkőműves páholy nagymestere.
Gelli a háború után az amerikaiak ügynöke lett.
Hazugságokat terjesztettek el.
Gelliről beszélek, aki leállította a puccsot.
És Andreottiról,
aki támogatta őt, és fontos tényeket titkolt el.
Például azt, hogy a barátja,
a Borghese-puccs perének ügyésze,
Andreotti strómanja
28 év börtönbüntetést kért nekem és a bajtársaimnak.
Vigyázni kell az ilyen barátokkal.
A puccskísérlet alatt az USA a hadi fölényét is demonstrálta.
Az USA hatodik hadiflottáját már előre riadókészenlétbe helyezték.
Gelli és Andreotti az amerikaiaknak befolyásos emberekként mutatkoztak be,
akik képesek erőket megmozgatni és leállítani.
Erődemonstrációjukkal a CIA-t akarták lenyűgözni.
A fasiszta Borghese és Delle Chiaie bujdosásra kényszerült.
Dél-Amerika megfelelő helynek tűnt.
Ott diktátorokkal szövetkeztek, és megkíséreltek hatalomra kerülni.
Ott is érvényre akartuk juttatni a világnézetünket, a meggyőződéseinket.
A fasizmusért vívott harc Latin-Amerikában termékenyebb talajra hullott.
Emellett sok latin-amerikai pártnak voltak fasiszta és nemzetiszocialista gyökerei.
Azonban Chile nem illeszkedett bele a fasiszta ideológiába.
Ott a szocialista Salvador Allendét választották meg 1971-ben.
Allendének lelkes támogatói voltak.
De sokan ellenezték marxista politikáját, köztük az USA is.
Az USA óriási veszélyt látott ebben.
Egy esetleges békés forradalom
nagyban meggyengítette volna az USA ideológiai befolyását Dél-Amerikában.
Az USA külügyminisztere, Kissinger parancsára
a CIA aktivizálódott Chilében.
A kommunisták esküdt ellensége nem akarta kivárni, míg lejár Allende mandátuma.
Pinochet tábornok sikeres puccsot hajtott végre 1973 szeptemberében.
Olasz fasiszták támogatták.
Az amerikaiak hagyták.
Mindkét félnek közös célja volt:
a kommunizmus felszámolása.
Már a puccs előtt kapcsolatban álltunk chilei bajtársakkal.
Én Santiagóban voltam Borghese parancsnokkal 1974-ben.
Találkoztunk Pinochet elnökkel,
majd szorosan együttműködtünk vele.
Mikor Chilébe érkeztünk,
Pinochet elnök azonnal fogadott minket.
1975-ben a fasiszták Madridban gyülekeztek egy elvrokonuk temetésére.
Meghalt Francisco Franco diktátor.
Itt pecsételték meg az olasz fasiszták
és a chilei titkosrendőrség, a DINA együttműködését,
és terrorista terveket szőttek.
A már ismerős Stefano Delle Chiaie volt a vezetőjük.
Ez volt az első találkozójuk, amit aztán több is követett.
Pinochet találkozott ezekkel a terroristákkal,
akik a merényletet elkövették.
Ott volt a chilei titkosrendőrség feje.
Ez egy jobbos szeretetfesztivál volt.
A találkozón Stefano Delle Chiaie engedélyt kapott,
hogy székhelyet létesítsen Chilében,
és ő együttműködésbe kezdett a chilei titkosrendőrséggel, a DINA-val.
Ezután több merényletre került sor,
köztük Allende volt külügyminisztere, Orlando Letelier ellen Washingtonban.
Az USA megelégelte a terrorizmust a saját országában.
A helyére tették Pinochetet.
A dél-amerikai kormányok arról beszéltek, hogy az USA gyenge ahhoz,
hogy legyőzze a kommunizmus veszélyét.
Át akarták venni a vezetést,
hogy világszerte legyőzzék a kommunista mozgalmat.
Észveszejtő méreteket öltött a dolog.
Harmadik világháborút emlegettek.
Pinochet juntája erre a háborúra készült.
Az is hozzátartozott ehhez, hogy nukleáris fegyvereket akartak.
Biológiai fegyvereket gyártottak.
Még chilei fegyenceket is megöltek a kísérletek során.
Mérgező gázokat, szarint és mustárgázt állítottak elő.
Az embertelen kísérletek kutatólaboratóriuma
a Colonia Dignidad volt.
Különös hely volt ez.
Az 1973-as katonai puccs után a Colonia Dignidad kínzótábor lett,
a DINA titkosrendőrség kiképzőtábora és kínzóiskolája.
A fegyvercsempészet központja lett,
az alternatív fegyverek gyártásának központja.
És külső kommunikációs központ a DINA számára.
A Colonia Dignidadnak ez a része szögesdróttal volt leválasztva.
A föld alatti kínzókamrákat jól elrejtették.
Kívülről az egész csak egy tipikus farmnak látszott.
Bárkit megtévesztett volna a látvány.
Lenyűgözött az a hely.
Mert bizonyos mértékben
egyértelműen álmodozó vagyok,
és nagy álmom volt, hogy felépítsek egy ilyen központot.
A bajtársaimnak.
Hogy lehetőséget biztosítsak nekik arra,
hogy kipihenjék a harcok fáradalmait.
Volt egy ilyen elképzelésem.
De a Colonia Dignidad nem csupán az öreg nácik pihenőközpontja volt.
Biológiai és vegyi fegyvereket gyártottak, és foglyokon tesztelték azokat.
A chilei titkosrendőrségnek olyan mérgek kellettek,
melyekkel nyom nélkül lehet ölni.
Van egy igazolt, rövid lista azokról,
akiket ott öltek meg mérges gázzal, szarinnal.
Egy német orvos is halálos anyagokkal dolgozott itt.
A Colonia Dignidad orvosa, Hartmut Hopp,
aki Krefeldbe menekült a chilei jogszolgáltatás elől,
ördögi műhelyt vezetett a helyen.
A PINOCHET SZERZŐJE
Úgy 400 mérgező anyagot tároltak ott.
Légúti mérgeket,
olyanokat, amelyek érintkezés útján ölnek,
és olyanokat is, amelyek ételbe keverve ölnek.
Brutális volt a választék,
és senki se tudja pontosan, hogy kik voltak a mérgezések áldozatai.
A hidegháborús nácik nemcsak Pinochetet támogatták,
hanem más dél-amerikai diktátorokat is.
A CIA eltussolta a bűneiket.
1980-ban puccs révén hatalomra jutott a bolíviai hadsereg.
Ez volt az úgynevezett „kokainpuccs”.
García Meza tábornok és a maffia irányítása alá került Bolívia.
De a háttérben egy náci háborús bűnös, Klaus Barbie mozgatta a szálakat.
Fasiszta elvbarátja elragadtatva beszélt róla.
Bolíviában találkoztunk.
Csodálatos karakter.
Igen intelligens, hihetetlenek a képességei.
Tisztességes.
Klaus Barbie-t „lyoni mészárosként” emlegették.
Brutális, szadista módszereket vetett be a francia ellenállókkal szemben,
akik a második világháborúban dacoltak a német megszállással.
A háború után Barbie-t beszervezte az amerikai titkosszolgálat.
Egy magas rangú SS-tiszt többféleképpen is túlélhette a háborút,
de a legjellemzőbb az volt,
hogy „hírszerző vállalkozó” lett belőlük.
Minden értéket, amit meg tudtak kaparintani,
igyekeztek eladni, vagy megpróbálták meggyőzni a hírszerzést,
hogy fektessenek beléjük.
Klaus Barbie értékes ügynök volt az amerikaiaknak.
A szabadságát a kommunista ellenállókról szerzett tudása jelentette.
Az amerikaiak mindent megtettek,
hogy meggátolják a francia ellenállók hatalomra jutását a háború után.
És Barbie fontos volt számukra,
mert információi voltak arról, hogy németekkel működtek együtt
a megszállt övezetben és a Vichy-bábállamban.
Ezek az információk rendkívül értékesek voltak az amerikaiaknak.
Barbie jól tudta,
hogy mennyire zsarolható az egész francia politika.
Barbie-t és más háborús bűnösöket az amerikaiak először Németországban,
majd Dél-Amerikában bújtatták el.
Ismerték a hírszerzés véres aspektusait.
Megértették a gyarmati háborút.
Összeillett a mentalitásukkal,
ugyanis elhitték magukról, hogy felsőbbrendűek.
Emiatt készek voltak arra, hogy sok embert megöljenek,
akiket maguknál alacsonyabb rendűnek tartottak.
Barbie titkosszolgálati tanácsadó lett Dél-Amerikában.
Ekkor kezdődött a Condor hadművelet az Andok államaiban.
Az amerikai Condor hadművelet egy szövetség volt
számos titkosszolgálat és állam között,
amiket fasiszta vagy szélsőjobboldali pártok vezettek,
melyek jól dokumentálhatóan eltüntették,
megkínozták ellenfeleiket, rabokat öltek.
Ezek a rezsimek szívesen vették Klaus Barbie szolgálatait.
A hadművelet során
összesen 50 000 embert végzett ki a szövetség az államokban.
A CIA ismét eltussolta a történteket, és védte a résztvevőket.
Ezt „piros lámpa, zöld lámpa”-jelenségnek hívom.
Az Egyesült Államok nyilvánosan védte az emberi jogokat.
De titokban jóváhagyták e rezsimek tevékenységeit.
Nekik csak az számított, hogy legyőzzék a baloldalt.
Ennek a politikának a hajtóereje Henry Kissinger külügyminiszter volt.
Egyre több kritikával szembesült.
Később tanúként idézte be
a francia és a chilei bíróság az emberi jogok megsértése miatt.
2007-ben Uruguay a kiadatását is követelte.
Kiderült, hogy eltussolta a Condor hadműveletet,
a halálosztagok bűneit.
Ismét köztük volt egy ismert náci.
Stefano Delle Chiaie vezette a bolíviai zsoldosokat.
„A halál vőlegényei” néven ismert osztag
a kokainmaffiát támogatta, akik a bolíviai puccsot megrendezték,
és akikből később is hasznot húztak.
Sok latin-amerikai országon végigmentek,
ellenforradalmakat keltettek, gyilkoltak, kínoztak másokat,
és meggazdagodtak belőle.
A halál vőlegényeit egy olyan iparág finanszírozta,
ami világszerte összefonódott a titkosszolgálatokkal:
a kokainkereskedelem.
A drogkereskedelem ideális pénzforrás az ügynököknek.
Szigorúan titkos, és a résztvevőket meg lehet zsarolni.
A drogok elleni háború lényegében a nyilvánosság megtévesztése volt.
Az igazi drogkereskedelem sikeres volt, és persze azoknak kedvezett,
akikkel a titkosszolgálat kivételezett, mondván:
„Ők a mi embereink. Nem állíthatjátok le őket.”
Gyakorlatilag minden kockázat nélkül bármilyen növényt termeszthettek,
aztán őrületes árakon adhatták el őket Amerikában, Európában és máshol.
Hihetetlen haszonkulcs volt rajta.
És a haszonból bármennyit elszipkázhattak a titkosszolgálatok,
hogy különféle műveletekre használják fel.
Klaus Barbie tökéletesítette a bolíviai kokainkereskedelmet.
És ez még nem minden.
Barbie rendszeresítette ott az elnyomást.
Egyszerűen eltörölte a brutális verések rendszerét,
és szisztematikus kínzást, szervezett börtönrendszert vezetett be.
A végén ez okozta a vesztét,
mert az emberek tudomást szereztek róla, és kiadták őt.
Lyon, 1987. május: Klaus Barbie-t életfogytiglani börtönbüntetésre ítélték
négy évvel a kiadatása után.
Még a tárgyaláson is gúnyolódott az áldozatain.
Börtönben halt meg 1997-ben.
Csak néhány nácit ítéltek el.
Nyugat-Németország vezető politikusai a haláláig megbíztak Paul Dickopfban,
aki hosszú éveken át volt a Szövetségi Bűnügyi Hivatal elnöke.
Dickopfot, az SS-tisztet az amerikaiak szervezték be kémnek
nem sokkal a háború vége előtt.
Természetesen látta, hogy vége Németországnak.
Tudta, hogy a szövetségesek fognak nyerni,
ezért átállt a másik oldalra.
Egy barátja segítette, a szintén náci ügynök François Genoud.
Svájcból ismerték egymást. Mindketten éltek ott.
Genoud nagy bankár volt.
De emellett a nácik és Hitler nagy támogatója is.
És valószínűleg fontos szerepet játszott a náci és SS-javak kimenekítésében
az 1945-ös változások után.
Genoud kiadta Goebbels naplóit, ami igen jövedelmezőnek bizonyult.
Ebből a pénzből finanszírozta a védelmet Adolf Eichmann
és Klaus Barbie számára.
Továbbá a terrorista Carlos, a Sakál barátja és pénzügyi támogatója is volt,
ahogy Wadie Haddadé is, a palesztin terroristáé és KGB-ügynöké,
aki sok brutális támadásért volt felelős.
De a kapcsolatai nem ártottak Dickopf karrierjének.
Épp ellenkezőleg: a CIA és vezetője, Dulles fentről segítették.
Először is, ez a kapcsolat az amerikai titkosszolgálattal
egyértelműen szerepet játszott abban, hogy SS-tagsága ellenére felvették
előbb az NSZK Belügyminisztériumába,
majd részlegvezetőnek a Szövetségi Bűnügyi Hivatalba.
És szerintem ezek a pozíciók…
Ez az én értelmezésem,
de szerintem a CIA-nak is célja volt,
hogy ezekbe a pozíciókba juttassák őt.
Dickopf információkat adott át a CIA-nak a német politikáról.
Főleg Willy Brandtról.
A Szövetségi Bűnügyi Hivatal elnöke
kényes információkhoz jutott hozzá Brandt keletpolitikája kapcsán.
Bennfentes információk voltak ezek
a kormányról, aminek enyhülési politikáját gyanakvással figyelte az USA.
Mennyit tudhatott Paul Dickopf?
Minisztériumi megbeszéléseken is, a politikában is részt vett.
Hogy mi olyan titkot adott át,
ami jelentősen aláásta Nyugat-Németország szuverenitását,
az máig is kérdéses.
Dickopf betekintést nyújtott a német kormány legmagasabb szintjeibe,
biztonságpolitikájába és titkosszolgálataiba.
Magas szintű információi voltak egy másik ország biztonsági apparátusáról.
A CIA aktái Dickopfot „egyes ügynöknek” írták le,
olyan ügynöknek, aki csak egy oldalnak dolgozik.
Vajon egyszerű áruló volt Dickopf?
Problémásnak tartom az „áruló” szót,
mert Dickopf számára ez volt a normális.
Volt kötelessége az egyik és a másik oldal felé is.
Bizonyára hálás is volt az amerikaiaknak.
Mekkora kárt okozott Dickopf Németországnak?
A barátja, Genoud 1972-ben segített eltéríteni a Lufthansa egyik repülőgépét.
Tizenötmillió márkányi váltságdíj került így palesztin kezekbe,
amit további terrorista műveletekhez használtak.
Genoud pénzelte az izraeli olimpiai csapat 1972-es müncheni megtámadását is.
A vidám olimpiából, ami az NSZK világhírnevét volt hivatva biztosítani,
Nyugat-Németország egyik legnagyobb tragédiája lett.
Tizenegy izraeli sportoló halt meg a világ szeme láttára.
Genoud szoros kapcsolatban állt a közel-keleti terroristákkal,
akik viszont a Moszaddal is együttműködtek.
Szóval nagyon furcsa volt ez a felállás.
Az Interpol fejeként Dickopf elvileg a terroristák ellen harcolt,
akiket barátja, Genoud pénzelt.
A hivatali ideje alatt egyre több támadás történt, és gépeket térítettek el.
Dickopf az Interpol tehetetlenségét bizonygatta.
Tisztában vannak a szabályzatunk harmadik cikkével,
mely megtiltja a közvetlen beavatkozást a szervezetünknek.
De éppen ennek kellene arra ösztönöznie az országokat,
hogy sokkal nagyobb mértékben osszanak meg információkat.
De ez nem jelenti azt, hogy ha az Interpol nem avatkozhat be,
az országok nem tudnak kétoldalú lépéseket tenni?
Többoldalú lépéseket is tehetnek.
Megtehetnek bármit, csak nem az Interpolon keresztül.
Akkor, amikor egy évben 15 repülőgépet térítettek el…
Később, azt hiszem, 30-at vagy többet is eltérítettek évente.
Egyfajta technika volt ez.
Tehát a nyugati országok ekkor úgy döntöttek,
hogy a terrorcselekmények kivizsgálása nem az Interpol feladata.
Felháborító.
Szóval ott volt Dickopf, aki kapcsolatban állt Genoud-val,
és rendszeresen találkoztak.
Genoud finanszírozta a gépeltérítőket.
Az Interpol pedig azt mondta: „Nem a mi dolgunk.”
Tudott a CIA Dickopf és Genoud kapcsolatáról?
Az akták most ezt bizonyítják.
Dickopf maga értesítette a CIA-t arról,
hogy a második világháború óta ismeri őt.
De a Washington által kiadott aktákban semmi sincs arról,
hogy mit tudott meg a CIA Dickopfról és a többi náciról.
A CIA tudatos és szándékos kampányt folytatott
a jogi részleg irányítása alatt,
hogy megakadályozzák a feljegyzések nyilvánossá tételét.
Főleg azokét, amelyek az informátorok, ügynökök és a CIA kapcsolatáról szóltak,
pedig pont az volt a lényeg.
Christopher Simpson benne volt a bizottságban,
ami a nácikról szóló CIA-akták nyilvánossá tételéről tárgyalt.
Kijózanítóak a tapasztalatai.
Egy nagyon fontos kategóriáról van itt szó,
amit úgy hívnak: „Külföldikormány-információk”.
Az ilyen információkat legálisan vagy illegálisan szerezték
egy másik ország kormányzati ügyeiről.
Több akta is tartalmaz ilyen információkat.
Megtalálhatók a Dickopf-aktában, a Klaus Barbie-aktában is.
Kevesen tudnak erről.
De vannak ilyen iratok, amelyek továbbra is titkosak.
Ez a korlátozó politika meggátolja, hogy a történészek, újságírók
kivizsgálják a CIA fontos kémtevékenységeit.
A CIA egy globális szervezet,
aminek hatalmas a költségvetése, és hihetetlenek a lehetőségei,
ugyanis a drogkereskedelemből is profitál,
és sok országot kihasznál.
Minden európai országban szerepet játszik,
befolyásolja a politikát, az ellenségképünket,
a közvéleményt. Pszichológiai hadviselést folytat.
Tehát ott van mindez,
és ha valaki a CIA rendelkezésére áll,
akkor, mondhatni, irányítani tudja a demokráciát,
ahogy az olasz demokráciát irányították,
és talán nálunk is befolyásoltak politikai folyamatokat.
A titkosszolgálat nem játék.
Számos titkosszolgálati művelet,
ami háborús bűnösökkel és fasisztákkal való együttműködést foglalt magába,
a mai napig is rejtve van a nyilvánosság elől.