Biroul federal de investigații criminale din Wiesbaden.
Unul dintre fondatorii agenției
i-a fost președinte șase ani.
Paul Dickopf, oficial de top, cu un cazier în aparență curat.
El sugerează că fusese un adversar al naziștilor.
Până în 1971 și în era Brandt,
era cel mai bun anchetator al Germaniei de Vest.
Oricine îl critica sau putea fi un pericol pentru el,
nu era uitat niciodată.
Era foarte nemilos
și, de asemenea, distrugea oamenii fără remușcări.
Dickopf nu urmărea doar o carieră în Germania de Vest.
În 1968, a devenit și șeful Interpolului.
Trebuia să lupte împotriva infracțiunilor internaționale.
Ministrul de Interne, Genscher, a spus la ultima întrevedere cu Dickopf
că fusese un exemplu pentru poliția din toată Germania.
După moartea lui Dickopf, în 1973,
oficialii au cercetat pentru un necrolog dedicat fostului președinte.
Ceea ce au găsit i-a lăsat fără grai.
L-au arătat pe Dickopf ca pe un nazist dedicat.
Minciuna lui de o viață ieșise la iveală.
CARTE DE IDENTITATE
Dickopf nu era doar membru SS și spion nazist.
Cu puțin înainte de sfârșitul războiului, a schimbat taberele
și a început să lucreze ca agent pentru americani.
CARAVEL, 39 DE ANI, OFICIAL AL POLIȚIEI FEDERALE,
A LUCRAT LA NOI DE LA MIJLOCUL CELUI DE-AL DOILEA RĂZBOIULUI MONDIAL
Multe documente ale CIA conțin informații despre „Caravel”.
Era numele de cod al lui Dickopf la CIA.
MEMORANDUM PENTRU DOSAR SUBIECT: ÎNTÂLNIRE CU CARAVEL
Polițistul german de top oferea contra cost informații secrete
din cercurile guvernamentale de la Bonn.
I-AM PLĂTIT SALARIUL CARAVEL MI-A OFERIT
UN PROTOCOL PE CARE-L PREGĂTISE CU ÎNTÂLNIREA SECRETARULUI DE STAT
Cancelarul Willy Brandt și orientarea sa estică
prezentau un interes deosebit pentru americani.
Dickopf oferea ușor informații.
Ca mulți alți naziști, în timpul Războiului Rece.
Deveniseră contributori voluntari, spioni,
fiindcă serviciul secret american le folosea trecutul pentru a-i șantaja.
Rareori îi deranja pe americani
că anumiți oameni de care aveau nevoie
fuseseră implicați în măceluri, fuseseră extremiști sau teroriști.
Scopul scuza mijloacele.
Serviciile secrete americane luptau cu un nou inamic, comunismul,
ajutați de naziști, care lucrau pentru ei ca spioni.
Nu-i interesa pedepsirea criminalilor.
Pe măsură ce Războiul Rece se intensifica,
acești colaboratori naziști deveneau pioni ai serviciilor de informații occidentale.
Erau folosiți pentru operațiuni sub acoperire și pentru așa ceva.
NAZIȘTI ȘI FASCIȘTI ÎN SLULBA CIA
Abia acum sunt accesibile multe dosare secrete din Războiul Rece,
documente despre naziști, care, ca agenți, ajutau voluntar CIA.
Printre ei, Eugen Steimle. Cazul lui era necunoscut înainte.
Acest nazist angajat se ocupa
de plutoanele de execuție din URSS.
La sfârșitul războiului, Steimle era presupus mort,
ca victimă a unui avion Lufthansa,
care s-a prăbușit în 20 aprilie 1945, lângă Nürnberg.
Martorii oculari au văzut avionul care ardea.
Locul accidentului din pădurea Piesenkofen poate fi văzut și azi.
Aici avem craterul cauzat de prăbușirea…
La vremea aceea, localnicii au adunat tot ce-au putut găsi din epavă.
Inclusiv o servietă cu documente și buletine. Printre ele, ale lui Steimle.
Servieta a fost dusă la sediul Partidului Nazist local.
Câteva zile mai târziu, trupele americane au intrat în zonă.
Servieta a fost confiscată de serviciile secrete ale armatei.
Americanii căutau naziști, ca să-i folosească în scopuri proprii.
Astfel, fiecare detaliu personal le era util.
Au bănuit că Steimle era încă în viață.
Documentele CIA despre conținutul servietei
ne permit să reconstruim evenimentele.
OFICIAL EUGEN STEIMLE
În 20 aprilie 1945, în mijlocul ultimei lupte pentru Berlin,
ultimul avion Lufthansa decolează de la Tempelhof.
După moartea lui Hitler, pasagerii au știut
că pactul dintre ruși și Occident era inutil.
La bordul Condorului erau peste 20 de pasageri.
Printre ei, bărbați în haine de piele.
Căpitanul căuta acoperirea întunericului.
Vremea era rea.
Destinația era Spania, cu alimentare în München.
Îmi amintesc că tata zicea la micul-dejun, dimineața…
MARTOR OCULAR
„Un avion a zburat pe deasupra huruind foarte tare.”
Prietena mea locuiește aproape de aici.
Seara, un avion în flăcări a zburat pe deasupra acoperișului casei ei.
Într-o panică absolută, mama ei și-a luat ambii copii
și s-a aruncat pe jos cu ei,
fiindcă a zis: „Tata a murit la război. Acum, noi vom muri împreună.”
Aeronava s-a prăbușit într-o pădure.
N-a supraviețuit niciun pasager.
Naziștii de rang înalt voiau să fugă în Spania cu Condorul?
Cine era la bord?
Serviciul secret american duce servieta și documentele în Statele Unite.
Agenții din Washington știau că sfârșitul războiului e începutul
unui nou capitol în confruntarea dintre superputeri.
Pentru a obține un avantaj,
îi vor forța pe foștii lideri naziști să lucreze pentru ei.
Americanii au avut succes.
O persoană din documente le atrage atenția în mod deosebit,
un fost colonel SS, pe nume Eugen Steimle.
Cercetările au arătat
că omul fusese responsabil pentru crimele în masă din Rusia.
SECRET CONSILIU DE RĂZBOI
TELEGRAMĂ PRIMITĂ
Agenții aveau motive să creadă că nu murise.
Unii martori au susținut că-l văzuseră după accident.
STEIMLE A PLECAT DIN BERNAU-CHIEMSEE ÎN 1 AUGUST
STEIMLE E ÎNCĂ ÎN VIAȚĂ
Au interogat din nou populația de lângă locul prăbușirii.
Steimle era criminal de război.
Era foarte valoros pentru ei.
Era imposibil să recrutezi sistematic naziști ca agenți
fără să recrutezi și criminali de război.
Nu se putea evita asta.
Americanii l-au căutat în toată Germania pe fostul ofițer SS, Eugen Steimle.
Se ascundea în regiunea natală, Pădurea Neagră.
Lațul se strângea tot mai mult.
În toamna anului 1945, el a văzut doar o singură ieșire.
Să se predea și să fie interogat.
Știa că mai avea o șansă.
Să spună totul.
Un dezertor care are ceva de ascuns,
de exemplu, crime,
e sensibil la șantaj,
deci, e un instrument supus în mâinile noilor săi șefi.
Steimle a colaborat.
Declarațiile sale și documentele din servietă
i-au ajutat pe americani să descopere rețeaua de spioni germani din Spania.
Însemna cunoașterea a zeci de naziști
care nu voiau să accepte prăbușirea celui de-al Treilea Reich,
care deja lucrau la următoarea lor idee nebună,
al Patrulea Reich.
Scopul era fascismul mondial.
Atunci, americanii puteau să le observe activitățile
și să le spună agenților din Spania să lucreze pentru ei.
După interogatoriu, Steimle e condamnat la moarte prin spânzurare
și, apoi, surprinzător, grațiat.
Serviciul secret american îl înrolase ca spion și influențase verdictul?
Nu poate fi dovedit.
Lipsesc dosare importante,
mai ales de la centrul american de interogatoriu din Oberursel.
Naziștii sunt făcuți agenți.
Serviciile secrete americane vor să se înroleze mai mult decât spioni.
Vor să pună mâna și pe comorile naziste.
Până la sfârșitul războiului,
aliații au menținut mitul fortăreței alpine,
presupusul refugiu al naziștilor.
Vânătorii de comori tot vin aici.
Sunt pe urmele aurului nazist dispărut.
Dar mai sunt de găsit aceste comori?
Înfrântă spre sfârșitul războiului,
industria germană a aranjat să-și păstreze capitalul în siguranță.
Era foarte periculos să avem o asemenea discuție.
Totuși, alternativa de a pierde totul după moartea lui Hitler
era și mai periculoasă.
Deci, au făcut planuri.
Unele documente încă există.
Încercau să reconstituie Germania după plecarea lui Hitler.
Aceste activități nu au rămas ascunse de serviciile secrete ale aliaților.
Au lansat o operațiune uriașă de supraveghere la nivel mondial.
Numele de cod era „Refugiu”.
„Refugiul” era numele unui program al guvernului american.
Scopul era de a localiza bunurile confiscate de naziști în Europa,
pe care naziștii le-au împrăștiat în lume, pentru a fi folosite după 1945.
Americanii mai știau că asemenea planuri erau concepute în cancelaria Reichului,
la ordinul ministrului Bormann.
Au descoperit
o rețea de firme străine pentru investiția de fonduri.
Locul preferat al naziștilor era Monaco.
Erau numeroase companii fictive care aveau milioane la dispoziție.
Una dintre aceste firme era oficial o companie de radio.
În consiliu era bine-cunoscutul
Kurt Georg Kiesinger.
AVOCAT KURT GEORG KIESINGER (BIROU EXTERN)
A devenit cancelarul Germaniei de Vest.
Activitatea în Ministerul de externe și propaganda în al Treilea Reich
nu i-au afectat cariera.
Agenții aliați ofereau rapoarte detaliate despre transferurile de fonduri.
Uneori puteau chiar să strecoare oameni la întâlniri.
FLUX DE CAPITAL CĂTRE ȚĂRILE NEUTRE
La conducerea operațiunii de spionaj era Allen Dulles,
atunci, agent american în Elveția, mai târziu șef al CIA.
S-a folosit de cunoștințele privind mecanismele financiare ale naziștilor
pentru cariera sa la Washington.
După ce Reichsbank din Berlin a fost distrusă
într-un raid aerian, în martie 1945, înainte de sfârșitul războiului,
aurul și monedele erau împrăștiate.
Planurile au fost puse în practică și a început evacuarea,
rapid și cu grijă.
Sunt încărcate 360 de tone de aur, 300 de tone de argint și bancnote.
Totul e înregistrat și verificat meticulos.
În ultima clipă, comoara nazistă e luată.
Documentele despre aurul Reichsbank au rămas ascunse
în Bundesbank peste 60 de ani.
Karl Bernd Esser le găsește în cele din urmă.
Tot aurul de la filialele Reichsbank
a fost mutat într-un loc central din Mercers
sau la anumite depozite din Bavaria.
Acum venise vremea americanilor.
Datorită Operațiunii Refugiu,
ei știu exact unde e depozitat aurul în munți.
Ajung la mina de sare din Turingia, în zona de ocupație sovietică,
chiar înainte de sovietici.
Au declarat că aurul Reichsank era aur nazist furat.
Americanii iau și alte comori depozitate în tunel,
comoara statului italian și aur
de la Banca Națională a Boemiei și Moraviei.
Fuseseră golite și locurile de ascunzătoare din Alpi?
Cu siguranță, nu găsesc deloc aur în Bavaria.
Există un acord semnat.
Aurul din Reichsbank fusese ascuns în diverse depozite.
Aceste depozite au fost găsite în special de către americani.
Au trecut chiar și în zona sovietică
și au golit rapid depozitul principal din Merkers, care e în zona de est.
Karl Bernd Esser consideră că e un furt.
Partea lor din planul Marshall,
al împrumuturilor americane pentru reconstrucția Europei,
fusese plătit de două ori de germani,
Mai întâi, cu aurul Reichsbank,
apoi, din nou, prin rambursări în mărci germane.
Planul Marshall e o metodă de succes, inventată de americani
pentru a păcăli prietenii fără ca ei să-și dea seama.
Dacă vă iau acum 1,000 de euro și nu observați,
iar apoi vă spun că vă împrumut 1,000 de euro
cu o anumită dobândă,
veți fi încântat și vă veți gândi: „E drăguț din partea dvs.”
Dar, în realitate, v-am furat cei 1,000 de euro. Doar că n-ați observat.
Serviciile secrete americane nu folosesc doar informații și comori din Germania.
Ele recrutează și fasciști din Italia, în timpul Războiului Rece.
Vor lupta împotriva comunismului în numele americanilor.
Din anii '60, Italia e zguduită de o serie de atacuri cu bombe.
Au murit sute de oameni.
Actele sunt puse întâi pe seama stângii,
dar acum s-a dovedit că au fost comise de extrema dreaptă.
Stefano Delle Chiaie e liderul noii drepte.
E acuzat de multe infracțiuni de terorism, dar niciodată condamnat.
Poziția noastră politică a fost foarte simplă și clară.
Se baza pe o experiență istorică
pentru care aveam mult respect, iar asta era fascismul.
Am vrut ca valorile de bază ale fascismului să fie realitatea
care să domnească în jur.
În 1970, fasciștii și susținătorii lor vor să dea o lovitură de stat în Italia
și să elimine partidele de stânga.
Știm că CIA fusese informat.
În 7 decembrie, rebelii lui Delle Chiaie
extrema dreaptă Avanguardia Nazionale și unele părți ale armatei atacă.
Televiziunea de stat e prima țintă.
Și clădirile guvernamentale.
Rebelii lui Stefano Delle Chiaie cred că acționează în interesul lor.
Dar tentativa de puci e controlată din altă parte,
chiar dacă Delle Chiaie își asumă cu mândrie responsabilitatea și acum.
Am fost responsabil moral și politic pentru lovitură de stat.
Chiar dacă nu eram în Italia atunci.
Comandantul pusese la cale un plan perfect.
Pe scurt, a vrut crearea unui lanț de comandă de la Ministerul Apărării.
Toate planurile noastre erau pregătite și secrete.
Toate unitățile militare ar fi fost mobilizate
și ar fi ocupat toate punctele strategice din țară.
Lupta cu stânga are o istorie bogată în Italia.
Serviciile secrete americane fuseseră implicate din start.
Influența lor începe odată cu invazia Siciliei.
Soldații aliați înving puterile Axei.
Însă unele unități militare italiene nu renunță
și continuă să lupte de partea germană până în 1945.
O unitate anume e de temut,
Decima Flottiglia MAS,
prima unitate de scafandri din lume.
Operațiunile lor îndrăznețe sunt temute și admirate de aliați.
Comandantul unității e Valerio Borghese, „Prințul Negru”.
Unitatea Decima MAS a prințului Borghese
era, probabil, cea mai bună din lume
și cea mai motivată unitate a întregii republici fasciste.
Durează încă doi ani
ca al Doilea Război Mondial să fie câștigat în Italia.
Când americanii intră, în sfârșit, în Roma,
sunt primiți ca eliberatori.
Chiar și de Papă.
El împărtășește teama învingătorilor
că politica Italiei ar putea deveni de stânga.
Deoarece comuniștii câștigă putere.
Scopul americanilor era să-i țină pe comuniști departe de putere
și să împiedice orice sprijin comunist din străinătate.
Agentul CIA, James Jesus Angleton, pregătește o lovitură de stat
dacă ar fi câștigat alegerile comuniștii.
Angleton avea relații foarte bune, cele mai bune conexiuni din Italia.
Vorbea italiană.
Se înțelegea și cu Vaticanul, care avea cel mai bun serviciu secret
din lume la acea vreme și poate că încă e așa.
Angleton și Borghese au devenit prieteni buni.
Borghese provenea din mișcarea fascistă și a înființat Fronte Nazionale,
pentru a uni diferitele mișcări de dreapta.
Totul era menit să împiedice instaurarea stângii în Italia,
fiindcă stânga câștiga putere în Italia.
Pentru a lupta împotriva Partidului Comunist,
CIA l-a recrutat pe Borghese.
Comuniștii sunt dușmanii lui mortali.
La sfârșitul războiului, erau să-l ucidă.
Angleton a reușit să convingă guvernul american
că alegerile din 1948 ar aduce un guvern comunist în Italia.
Deci, americanii ar trebui să strângă milioane de dolari
pentru a influența alegerile și pentru a lupta cu candidații de stânga
la aceste alegeri.
Acum, Operațiunea Refugiul dă roade.
Americanii folosesc prada nazistă furată și confiscată.
Angleton o folosește pentru operațiunile împotriva comuniștilor italieni.
Aceste bunuri nu sunt înapoiate niciodată victimelor naziste sau rudelor lor.
200,000 RM FĂRĂ RĂSPUNDERE, NUMĂRAȚI LA PRIMIRE
Banii aparțineau, de obicei, evreilor din Europa.
Fuseseră furați de naziști.
Proveneau din așa-numitul Fond de Urgență,
parte din blocada economică a Germaniei naziste.
Erau active confiscate de la naziști.
Angleton înființează și o armată partizană.
Urmăriți filmări rare de la antrenamente.
Printre partizani se numără mulți fasciști căliți
de unitatea de scafandri a lui Borghese.
„Gladio”, numele unității, e sub controlul unic al CIA.
În cazul în care Italia ar fi votat democratic pentru fascism,
elemente plătite, antrenate ideologic și gata de luptă,
ar fi intervenit pentru a răsturna acel guvern ales democratic.
Însă unitatea Gladio nu e detașată.
Comuniștii pierd primele alegeri de după război.
Tensiunea e mare.
Sovieticii trebuie să accepte că Italia face parte din sfera americană de control.
Pentru toți cei care vor o a treia cale, termenul „Yalta” devine un obstacol.
Yalta înseamnă că puterile victorioase au semnat un acord acolo,
mai precis, Rusia, Marea Britanie și Statele Unite,
prin care au împărțit lumea între ele
în zonele viitoare de influență,
dar, mai ales, Europa.
Acest acord a fost neschimbat până la prăbușirea Uniunii Sovietice,
până la căderea Zidului Berlinului.
În Italia, Yalta înseamnă să fie sub influența Statelor Unite.
E clar, dacă interesele lor politice și strategice sunt în joc,
americanii vor acționa drastic.
Nu vor permite o a treia putere să intre între cele două blocuri.
În lumea de după Yalta,
în care granițele dintre blocuri erau respectate cu strictețe,
puterea hegemonică a suprimat toate revoltele.
Se aplică pentru Ungaria, în 1956, 17 iunie 1953, la Berlin,
și pentru toate celelalte revolte.
Terorismul din Italia și Germania a servit, în final, unui singur scop,
acela de a stabiliza situația politică.
Ca și uciderea prim-ministrului italian, Aldo Moro, în 1978.
A fost răpit și împușcat de Brigăzile Roșii.
Mulți agenți și servicii secrete au fost implicate în operațiune.
Mulți italieni cred că Moro trebuia să moară fiindcă își dorea o a treia cale.
Nu cea de la Yalta.
Și alte puteri sunt implicate în tentativa de lovitură de stat din 1970.
Borghese și Delle Chiaie sunt doar marionete.
Știm că Borghese a primit un telefon
între orele 1:00 și 2:00 dimineața.
Așa a fost oprit puciul.
Știm și că Borghese a vorbit la telefon cu un politician de rang înalt.
În jurnalul său, Borghese susține
că a fost sunat de Ettore Bernabei, un apropiat al lui Andreotti,
care acționa în numele lui.
Iar, atunci, Andreotti era marioneta americanilor.
Personalități italiene de top trăgeau, de fapt, sforile.
Politicianul Juliaio Andreotti, ulterior prim-ministru de șapte ori.
Și Licio Gelli, maestru al influentei loje masonice P2.
Gelli a fost agent american de la război.
Apoi au răspândit tot felul de minciuni.
Vorbim despre Gelli care a anulat lovitura de stat.
Vorbim despre Andreotti,
care l-a sprijinit și a ascuns date importante.
De exemplu, că prietenul lui,
procurorul procesului loviturii de stat
marioneta lui Andreotti,
ceruse 28 de ani de închisoare pentru mine și camarazii mei.
Deci, trebuie să fii precaut cu astfel de prieteni.
Supremația SUA a fost clar demonstrată militar în timpul tentativei de puci.
Se pare că Flota a Șasea a SUA fusese alertată cu puțin timp înainte.
Gelli și Andreotti s-au prezentat americanilor ca personaje influente,
capabile să mobilizeze forțe și să le anuleze.
O demonstrație a puterii pentru a impresiona CIA.
Fasciștii ca Borghese și Delle Chiaie trebuie să se ascundă.
America de Sud e locul potrivit.
Acolo formează alianțe cu dictatorii și își negociază puterea.
Evident, am vrut să vedem lumea, convingerile devenind realitate acolo.
Lupta noastră pentru fascism era pe teren mai fertil
în America Latină decât oriunde.
Multe partide din America Latină aveau rădăcini fasciste și național-socialiste.
Totuși, Chile nu se potrivește cu filosofia fascistă.
Socialistul Salvador Allende a fost ales acolo, în 1971.
Allende are suporteri entuziaști.
Politica lui marxistă are mulți dușmani, inclusiv în SUA.
Asta a fost percepută de Statele Unite ca o amenințare imensă.
Dacă ar fi început o revoluție pașnică,
ar fi slăbit considerabil
ideologia SUA pe teritoriul Americii de Sud.
La ordinul secretarului american de stat, Kissinger
CIA devine activ în Chile.
Acest anti-comunist convins nu vrea să depindă
de pierderea alegerilor de către Allende.
Generalul Pinochet a preluat puterea printr-un puci, în septembrie, 1973.
Fasciștii italieni îl susțin.
Americanii nu-i opresc.
Ambele părți au un scop comun.
Vor să eradice comunismul.
Eram deja în legătură cu tovarășii chilieni
înainte de puciul din Chile.
Am fost cu comandantul Borghese în Santiago, în 1974.
L-am cunoscut pe președintele Pinochet
și am început să lucrăm îndeaproape cu el.
Când am ajuns în Chile,
am fost întâmpinați imediat de președintele Pinochet.
În 1975, fasciștii se adună pentru înmormântarea
unui prieten cu aceleași valori, din Madrid.
Dictatorul Francisco Franco murise.
Aici, e parafată colaborarea
dintre fasciștii italieni și serviciile secrete chiliene DINA.
Sunt aranjate planurile teroriste.
Conducătorul e cunoscut, Stefano Delle Chiaie.
E prima întâlnire între colaboratori. Urmează altele.
Pinochet se întâlnește cu acești teroriști
care tocmai se ocupaseră de acest asasinat.
Șeful serviciilor secrete chiliene e acolo.
E o efuziune de dreapta.
La această ședință, Stefano Delle Chiaie se pare că obține permisiunea
să-și stabilească sediul în Chile.
Astfel, a început colaborarea lui cu serviciul secret chilian DINA.
Urmează o serie de asasinate,
inclusiv a fostului ministru de externe al lui Allende, Orlando Letelier,
în Washington.
Terorismul în propria țară e prea mult pentru Statele Unite.
L-au pus pe Pinochet la locul lui.
Guvernele sud-americane vorbesc despre slăbiciunea Statelor Unite
în abilitatea sa de a învinge amenințarea comunistă.
Au plănuit să preia conducerea
ca să învingă mișcarea comunistă din toată lumea.
Anvergura e uimitoare.
L-au numit Al Treilea Război Mondial.
Junta lui Pinochet se pregătește pentru acest război.
Includea dorința lor de a avea arme nucleare.
Includea producția de arme biologice.
Prizonierii din Chile au fost chiar uciși în experimente cu ele.
Și producerea de gaze otrăvitoare, sarin și gaz muștar.
Laboratorul de cercetare pentru experimentele inumane
este Colonia Dignidad.
Planurile sunt realizate în locul ăsta ciudat.
După lovitura militară din 1973, Colonia Dignidad a devenit
un lagăr de tortură,
lagăr de instruire pentru serviciul secret DINA,
cu o școală de tortură.
A devenit un centru de contrabandă cu arme,
un centru pentru producerea de arme alternative.
Și un centru extern de comunicații pentru serviciul secret DINA.
Partea asta din Colonia Dignidad e închisă cu o fâșie a morții.
Camerele de tortură subterane sunt bine ascunse.
Din afară, trebuie să arate ca o fermă obișnuită.
Oricine poate fi înșelat de peisaj.
Am fost impresionat de locul ăsta.
Fiindcă, într-o anumită măsură…
evident, sunt un visător
și am visat mereu să construiesc un centru ca ăsta.
Pentru camarazii mei.
Așa că, din când în când, aveau șansa
să scape de luptă și să se relaxeze.
Mă gândeam la așa ceva.
Colonia Dignidad nu e doar un centru de relaxare pentru vechii naziști.
Aici sunt produse și testate pe deținuți arme biologice și chimice.
Membrii serviciilor secrete chiliene au nevoie de otrăvuri
care să ucidă fără să lase urme.
Există o listă scurtă de persoane confirmate
că au fost ucise cu sarin.
Lucrează și un medic german
la Colonia Dignidad, cu substanțe letale.
Doctorul de la Colonia Dignidad, Hartmut Hopp,
care a fugit de justiția chiliană la Krefeld,
avea un atelier diabolic în această așezare…
FRIEDRICH PAUL HELLER AUTOR - PINOCHET
…în care avea circa 400 de toxine.
Inclusiv toxine pe care le respiri,
toxine care ucid ca rezultat al contactului fizic,
toxine care ucid ingerate cu mâncarea.
Era un arsenal incredibil
și nu știe nimeni care au fost victimele otrăvirii.
Naziștii Războiului Rece nu-l sprijină doar pe Pinochet.
Sprijină și alți dictatori din America de Sud.
CIA le acoperă crimele.
În 1980, armata din Bolivia preia puterea printr-o lovitură de stat.
E așa-numitul „Puciul Cocaină”.
Acum, Mafia, sub comanda generalului García Meza guvernează statul andin.
Sforile le trage un criminal german, nazistul Klaus Barbie.
Un tovarăș fascist e foarte impresionat.
L-am cunoscut în Bolivia.
E un personaj minunat.
Foarte inteligent, cu abilități grozave.
Un om de onoare.
Klaus Barbie era cunoscut drept „Măcelarul din Lyon”.
Luase măsuri brutale și sadice împotriva luptătorilor din Rezistență,
care se opuneau ocupației germane în Al Doilea Război Mondial.
După război, Barbie a fost recrutat de serviciile secrete americane.
Ofițerii SS au supraviețuit războiului prin metode diferite,
însă există un tipar comun,
ceva ce eu numesc inteligență antreprenorială.
Adună cât mai multe informații pot
și încearcă să le vândă sau să încurajeze serviciile secrete
să investească în ei.
Klaus Barbie a fost un agent valoros pentru americani.
Și-a cumpărat libertatea cu informații despre comuniștii din Rezistență.
Americanii au făcut tot ce au putut
pentru a-i opri pe cei din Rezistență să vină la putere după război.
Iar Barbie era important pentru ei,
fiindcă avea informații despre rețeaua de colaborare
care lucra cu germanii
în zona ocupată, dar și în Vichy, Franța.
Putea să le dea informațiile americanilor, deci, era foarte valoros.
A înțeles foarte bine
cât de sensibilă era la șantaj întreaga scenă politică franceză.
Americanii îl ascund pe Barbie cu alți criminali de război în Germania,
apoi, în America de Sud.
Ei au înțeles în special politica sângeroasă
a anumitor tipuri de inteligență.
Au înțeles războiul colonial.
Mentalitatea lor era potrivită pentru războiul colonial,
pentru că ei se credeau, la urma urmelor, superiori
și, astfel, puteau lua viața multora
pe care-i considerau inferiori rasial sau etnic.
Barbie ajunge consilier al serviciilor secrete în America de Sud.
În acest moment, Operațiunea Condor începe în țările andine.
Operațiunea americană Condor era o alianță
între mai multe servicii secrete și state
care erau conduse de partide fasciste sau de extremă dreapta
cu istorii confirmate ale disparițiilor,
abuzurilor, uciderii prizonierilor și altele.
Regimurile acelea l-au găsit pe Klaus Barbie
un agent foarte compatibil pentru operațiunile lor.
În timpul operațiunii,
au fost uciși 50,000 de oameni în statele din această alianță.
Din nou, CIA acoperă evenimentele și îi protejează pe cei implicați.
Eu îi spun fenomenul „lumină roșie, lumină verde”.
Statele Unite apărau în mod public drepturile omului.
Dar, în privat, le spuneau regimurilor că era în regulă ce făceau.
Până când aveau să învingă stânga erau sfătuiți să continue așa.
Forța motrice a acestei politici este secretarul de stat, Henry Kissinger.
E criticat tot mai mult.
Apoi, i s-a cerut să depună mărturie în Franța și Chile
despre încălcarea drepturilor omului.
În 2007, Uruguay chiar îi cere extrădarea.
Devine clar că el acoperă Operațiunea Condor,
crimele armatei morții.
Din nou, un nazist cunoscut e printre ei.
Stefano Delle Chiaie conduce o forță mercenară în Bolivia.
Acești „Miri ai morții”, cum erau cunoscuți,
sprijineau mafia cocainei care a înscenat lovitura de stat din Bolivia
și de care au profitat după aceea.
Și au fost prin multe țări din America Latină.
Au instigat contrarevoluții, au ucis și torturat oameni
și au făcut o avere din asta.
Mirii Morții sunt finanțați de o industrie
prietenă cu serviciile secrete din toată lumea,
comerțul cu cocaină.
Comerțul cu droguri e o sursă ideală de bani pentru agenți.
Totul e secret, iar cei implicați pot fi șantajați.
Războiul împotriva drogurilor e o operațiune pentru a înșela publicul.
Adevăratul comerț de droguri care are succes, desigur, îi favorizează
prin statutul privilegiat oferit de serviciile secrete:
„Sunt oamenii noștri. Nu-i puteți opri din ceea ce fac.”
Practic, pot cultiva orice plante doresc fără absolut niciun risc
și, în cele din urmă, le pot vinde la prețuri exorbitante,
în America, Europa sau oriunde.
Deci, cu o marjă de profit incredibilă.
Iar din marja asta de profit,
serviciile secrete iau orice au nevoie
și folosesc pentru a finanța tot felul de operațiuni.
Klaus Barbie perfecționează comerțul cu cocaină din Bolivia.
Și mult mai mult.
Barbie a făcut ca reprimarea să fie sistematică.
Așa că a eliminat sistemul de bătăi, brutalitate
și a introdus tortura sistematică și un sistem organizat de închisori.
În final, s-a dovedit a fi căderea lui,
fiindcă oamenii l-au cunoscut și a fost extrădat.
În mai 1987, la Lyons, Klaus Barbie e condamnat la închisoare pe viață,
la patru ani după extrădarea sa.
Chiar și la tribunal, își bate joc de victime.
A murit în închisoare în 1997.
Doar câțiva naziști sunt condamnați.
Politicienii de top din Germania de Vest au încredere în Paul Dickopf,
președinte îndelungat la Biroul federal de investigații criminale,
până la moartea sa.
Securiștii și spionul nazist Dickopf au fost recrutați de americani
cu puțin înainte de finalul războiului.
Firește, a realizat că s-a terminat totul pentru Germania.
A văzut din ce parte bate vântul
și a zis: „Mă alătur celeilalte tabere acum.”
E ajutat de prietenul său, François Genoud, și el agent nazist.
Se cunosc din Elveția. Locuiau amândoi acolo.
Genoud era un bancher important.
În același timp, era un mare susținător al naziștilor și al lui Hitler.
Probabil, el era cel care
a jucat un rol important la salvarea averii naziste și a securității
după ce s-a schimbat totul în 1945.
Genoud a publicat jurnalele lui Goebbels și a făcut mulți bani.
Îi folosește la finanțarea apărării lui Adolf Eichmann
și a lui Klaus Barbie.
E și prieten și susținător financiar al teroristului Carlos Șacalul
și al teroristului palestinian, agent al KGB, Wadie Haddad.
E responsabil pentru multe atacuri brutale.
Legăturile lui nu-i afectează cariera lui Dickopf.
Dimpotrivă, șeful CIA, Dulles, îl ajută să ajungă în vârf.
Mai întâi, legătura cu serviciul secret american
a ajutat cu siguranță la angajarea lui, în ciuda poziției sale în SS,
întâi la Ministrul de Interne din Germania de Vest,
apoi, ca șef de secție la Biroul federal de investigații criminale.
Și cred că această promovare e, de asemenea…
Asta e interpretarea mea.
Și CIA a făcut asta cu un scop.
Au vrut să ajungă într-un astfel de post.
Dickopf a oferit CIA informații despre politica germană.
Mai ales despre Willy Brandt.
Președintele Biroului federal de investigații criminale
avea acces la informații sensibile despre politica estică a lui Brandt.
Acestea erau afacerile interne
ale unui guvern a cărui politică
era văzută cu neîncredere în SUA.
Cât de mult știa cu adevărat Paul Dickopf?
A participat și la discuțiile din Minister
și la nivel politic.
Ce secrete a oferit,
care au subminat substanțial suveranitatea Germaniei de Vest,
e o întrebare fără răspuns.
Dickopf e o fereastră spre nivelurile de top
ale guvernului german,
politica de securitate și serviciile secrete.
Informații la nivel înalt din aparatul de securitate ale altei țări.
În dosarele CIA, Dickopf e descris ca „agent unilateral”,
cineva dedicat unei singure părți.
A fost Dickopf un simplu trădător?
Am o problemă cu acest cuvânt, „trădător”,
fiindcă Dickopf era așa în viața de zi cu zi.
Avea o datorie față de unii și o datorie față de alții.
Cu siguranță, și-a arătat recunoștința și americanilor.
Cât de mult rău i-a făcut Germaniei Dickopf?
În 1972, prietenul său, Genoud îl ajută la deturnarea unui avion Lufthansa.
Astfel, 15 milioane de mărci, ajung ca răscumpărare în visteria palestiniană,
bani pentru alte operațiuni teroriste.
Genoud finanțează și atacul asupra echipei olimpice israeliene,
în München, în 1972.
Jocurile vesele, menite să stabilească reputația globală a Germaniei
devin unul dintre cele mai mari dezastre din Germania de Vest.
Unsprezece sportivi israelieni mor în văzul întregii lumi.
Genoud are legături apropiate
cu cercurile teroriste din Orientul Mijlociu,
care colaborează și cu Mosadul.
Deci, e o structură foarte ciudată.
Ca șef al Interpolului, Dickopf e menit să lupte cu teroriștii
finanțați de prietenul său, Genoud.
În timpul funcției sale, a crescut numărul atacurilor și avioanelor deturnate.
Dickopf insistă că Interpolul nu are putere.
Ei știu că suntem constrânși de articolul 3 din statutul nostru,
care nu permite intervenția directă a organizației noastre.
Dar chiar acest fapt ar trebui să încurajeze statele
să comunice informații într-o măsură mult mai mare.
Dar asta nu înseamnă neapărat că, dacă Interpolul nu poate interveni,
țările nu pot lua măsuri bilaterale?
Bilaterale și multilaterale.
Pot face orice vor, însă nu prin Interpol.
În același timp, într-un an, au fost deturnate 15 avioane…
Apoi, cred că au fost chiar 30 sau mai multe avioane deturnate pe an.
Era un fel de tehnică.
În același timp, țările occidentale decid
că investigarea crimelor teroriste nu face parte din obligația Interpolului.
Și asta e scandalos.
Deci avem un bărbat, Dickopf, care are legături cu Genoud,
cu care se vede des.
Genoud finanțează oamenii care deturnează avioane.
Și, în același timp, Interpol explică: „Nu e treaba noastră.”
Știa CIA de legăturile lui Dickopf cu Genoud?
Documentele dovedesc asta acum.
Dickopf însuși a informat CIA
că îl știe încă din al Doilea Război Mondial.
Totuși, nu există nimic în dosarele prezentate de Washington
despre ce a aflat CIA de la Dickopf și de la alți naziști.
CIA a avut o campanie conștientă și deliberată,
controlată de departamentul juridic,
pentru a împiedica eliberarea acestor dosare cât mai mult.
În special, pentru a ascunde dosarele cu informații despre relația
dintre informatori, agenți și CIA,
exact ceea ce ar fi fost de interes.
Christopher Simpson lucra pe comisionul
pe care l-a negociat cu CIA privind eliberarea dosarelor naziste.
Experiențele lui sunt revelatoare.
O categorie importantă care se încadrează în acea descriere
se numește „informații despre guvernele străine”.
Sunt informații obținute legal sau ilegal
despre afacerile guvernamentale ale altei țări.
Această informație e în mai multe dosare.
Veți vedea asta în dosarul Dickopf, în dosarul Klaus Barbie.
Puțini știu asta.
Cu toate acestea, în continuare, sunt înregistrări ascunse acolo.
Politica restrictivă îi împiedică pe istorici și pe jurnaliști
să investigheze operațiuni importante de spionaj ale CIA.
CIA e un serviciu global
cu un buget enorm, cu oportunități incredibile,
tocmai pentru că includ și traficul de droguri ca mijloc de finanțare,
și exploatează tot felul de țări.
Are un rol în toate țările europene,
influențând politica, pe cine vedem ca dușman,
influențând opinia publică,
o gherilă psihologică.
Toate astea joacă un rol,
iar, dacă am pe cineva la dispoziție,
atunci, pot controla o democrație,
așa cum a fost controlată democrația italiană,
și poate că și așa cum a fost influența de aici
în anumite procese politice.
Un serviciu secret nu e un club de muzică.
Multe operațiuni ale serviciilor secrete,
care au implicat criminali de război și fasciști colaboratori,
au rămas ascunse opiniei publice până în prezent.
Subtitrarea: Daniel Onea