www.HoundDawgs.org
- En gang til, min ven. - En gang til.
Lad ham gå.
- Jeg må føre dig hjem. - Lad mig gå.
Jeg vil ikke tilbage.
Du kan hvile i fred der, med din far og hans far.
- Se på ham. Han er langt væk nu. - Jeg vil hjem.
Jeg ved det.
Nu er han fri.
- Hvorfor smiler du? - Han har fået fred nu.
Lad ham gå.
Jeg lader dig ikke alene. Jeg gav dig mit løfte. Det holder jeg.
Du skal tilbage til din mor og dine søstre.
Jeg er ikke alene.
Nej.
- Fortsæt på din vej, fremmede. - Hvorfor gør I det her?
- Han må betale for hvad han har gjort. - Hvad er hans forbrydelse?
- Han er en tyv. - Det er ikke sandt, sire.
- Hjælp mig. Jeg beder! - Stille!
- Hvad blev stjålet? - Vores kaniner.
Løgne! Intet andet end løgne!
- I dræber ham for at stjæle kaniner? - Det angår ikke dig, fremmede.
Det her er min vej. Vore liv er nu et.
Du er modig, soldat. Modig, men dum.
Du kan knap stå op. Men du tror du kan give mig ordrer?
Gå.
Jeg siger det ikke igen.
Dræb ham.
- Nej. - Jeg vil ikke gøre dig noget.
Hvem er du? Jeg har ikke set dig heromkring før.
Jeg har ikke været her før.
Så var det skæbnen som førte dig hertil. De ville have dræbt mig.
Jeg takker dig fordi du reddede mit liv.
- Ved at tage flere liv. - De gav dig intet valg.
Måske ikke, men jeg har ikke altid truffet de rette valg.
Det har jeg heller ikke. Men nu er jeg bare en gammel mand.
- Og det er livet som vælger. - Du tager fejl.
Er du sikker, fremmede?
Hvem er han?
- En gammel ven. - Hvad skete der med ham?
Vi er soldater.
- Jeg forstår. Er du sulten? - Ja.
Jeg har ingenting.
Det er hvad du tror.
- Hvor kommer du fra? - Slagmarkerne i syd.
"Slagmarkerne"?
Og hvem vandt, hvis jeg må spørge?
- Ingen, tror jeg. - "Ingen"?
Hvad mener du, "ingen"? Nogen må have vundet.
- Nogen vinder altid. - Ikke denne gang.
Jeg forstår. Krig er underligt.
Jeg kæmpede engang. For mange år siden.
Men på den tid var der altid nogen som vandt.
- Tiderne har forandret sig. - Tiderne har forandret sig.
- Jeg bryder mig ikke om den. - Hvad?
- Krigen. - Hvorfor ikke?
Fordi man dør i krig. Spørg din ven her.
Krig... betyder død.
Så... du har fortalt hvor du kommer fra.
- Men ikke hvor du er på vej hen. - Du spørger meget, gamle mand.
Nå, hvor er du på vej hen?
- Mod øst. - "Mod øst".
Er der nogen som venter på dig?
- Nej. - Ikke?
- Hvorfor rejser du? - For hans skyld.
"For hans skyld"?
- Sig ikke at nogen venter på ham. - Pas på dine ord, gamle mand.
Undskyld min tunge, soldat. Nogle gange kan jeg ikke kontrollere den.
Hans blod pletter stadig mine hænder.
Jeg skal begrave ham...
...i vore forfædres land.
Han skal sove...
...i fred.
Sov godt, soldat.
Sov godt.
Stop!
Stop, siger jeg.
Af hvilken grund, fremmede?
- Det lig du har med dig er ikke dit. - Jeg forstår ikke hvad du mener.
- Det lig, det er mit. - Dit?
Det tror jeg ikke, fremmede. Det er mit, har altid været det.
- Du tager fejl, gamle kvinde. - Tager fejl?
Siger du at jeg ikke skulle genkende min egen søns lig?
Han er ikke din søn. Pas på hvad du siger.
Jeg ved hvad jeg siger.
Og det er dig som skal passe på.
Jeg kender hans mor. Du har intet at gøre med ham.
Jeg kender ham.
Og jeg kender dig.
- Hvad? - Jeg kender dig, soldat.
Jeg har kendt dig meget længe. Din stjerne vil ikke lyse evigt.
- Og din vej er lang. - Du er en heks.
- Du anklager mig? - Jeg anklager dig, heks.
Aflever hvad du har stjålet, så skåner jeg dig.
Du vil frarøve en mor hendes eneste søn?
- Du er vred, soldat. - Jeg er træt.
Så burde du hvile.
- Jeg hviler når jeg har ført ham hjem. - Stædig.
Du skulle bare vide.
Så det var dig. I skoven. Du fulgte efter mig.
Ja.
Nok! Fortsæt på din vej, hvis du vil leve.
- Hvis nu vore veje er de samme? - Du har ingen plads på min vej.
- Der er ikke plads til nogen. - Du vinder, soldat.
Min søn går med dig.
Men pas på. Der er intet værre end en mors vrede.
- Du er ikke hans mor! - Jo, det er jeg!
Jo, jeg er mor til alle som dig.
I er alle mine.
Jeg vil ikke glemme dig.
Jeg vil ikke glemme.
Det vil jeg heller ikke.
I flere dage har jeg villet spørge dig, hvor er vi på vej hen?
Du stiller altid så dumme spørgsmål.
Jeg er træt.
Og hvilken latterlig dag.
Denne gang tager du fejl, min ven. Det var ikke et dumt spørgsmål.
Hvorfor husker du ikke, hvorfor vi egentlig tog af sted?
Jeg er så sulten.
Jeg vil jage i morgen.
Husker du?
Da vi var unge?
- Du fik altid den største hjort. - Ja. Det husker jeg.
Lang tid er gået.
To krige...
- Det sidste slag var en massakre. - Massakre, siger du?
Men... vi kæmper til vi dør.
Det er alt vi ved.
Nu tror jeg at sejren ville være at vende hjem.
Blive gammel i fred.
Fred?
Jeg tror ikke mænd som os nogensinde vil forstå betydningen af fred.
Det jeg husker var...
...lugten, blodet...
...mudder... skidt.
Du skal snart få fred.
Morgenstjernen vil vise os vej.
Vi tager østpå.
Se på mig.
Tag hætten af. Vi må sørge for, at hun lever til rettergangen.
Nå? Hvad venter du på? Jeg gør det ikke.
Sørg bare for ikke at se hende i øjnene.
Få sikret området.
Slip kvinden fri, så der ikke udgydes mere blod.
Den skabning du kalder kvinde er allerede død.
Du spilder din tid, og mister din værdighed.
Og nu mister du noget som er dig mere dyrebart: Dit liv.
En soldat som dræber for at forsvare en heks fortjener ikke mindre.
Medmindre du stadig har noget menneskeligt i dig.
Jeg udøver ikke heksekunst. Hvis hun gør det ved jeg hvad jeg skal gøre.
Den kvinde reddede mit liv. Og jeg vil tale med hende.
Krigere som dig burde forstå.
Du har dræbt en af mine bedste mænd.
Og du vil have mig til at slippe en dæmondyrker fri?
Hvad er du for et menneske? Du taler som en leder.
Men du er bare en værdiløs marionet i hænderne på en heks.
Din mand angreb mig.
Vi kæmpede ærligt og han døde en soldats død.
Du burde ære hans nederlag, og ikke bræge som et fortabt får.
Lad hende gå nu, så behøver ikke flere dø.
Jeg har mødt mænd som dig. Erfaring fra dueller udkæmpet uden ære.
Mænd som dømmer uden selv at ville dømmes.
Blodplettet af de afskyeligste forbrydelser.
Men som på slagmarken gemmer sig i mudderet for at redde deres eget liv.
Jeg har dræbt mange kryb som dig, i dag skal jeg dræbe et til.
Svar på dette: Hvor mødte du denne... kvinde?
På slagmarken?
Jeg ser at jeg har ret. Din tåbe.
Har du aldrig set disse kvinder, som roder rundt blandt de døde -
- som ulve efter kadaverne?
Du forsvarer en heks, fordi dit sind allerede tilhører hende.
Men jeg har ondt af dig.
Læg dit sværd, så skåner jeg dit liv.
Der er præster hvor jeg skal hen. De kan bedre bedømme din situation.
Jeg tilbyder dig ikke våbenhvile, men en chance for at redde din sjæl.
Du bliver der.
Du risikerer livet for at redde mig og nu vil du dræbe mig.
Jeg vil ikke slå dig ihjel. Jeg vil vide hvem du er.
Hvad du er.
Første gang vi mødtes var du døende.
Jeg reddede dit liv, som du har reddet mit.
Det er bedst at vi stoler på hinanden.
Jeg sænker mit sværd når du svarer mig.
Da vi mødtes viste du mig et lig blandt mange.
Hvordan vidste du, at jeg ledte efter ham?
- Du tror også jeg er en heks. - Jeg tror...
Jeg mener at jeg har haft en del besvær for din skyld.
Og du har et sværd mod halsen, så jeg ville svare.
Du skal få alle de svar du vil have. Men lige nu skal du lytte til mig.
Nej.
Det heler snart. Såret er ikke dybt.
Du var heldig, soldat.
Hvor er vi?
På et sikkert sted.
Ingen kan finde dig her.
Hvordan kom jeg hertil?
Jeg så en mand med dig.
Du er her og i sikkerhed.
Det er alt som betyder noget nu.
Jeg har et lig med mig. Jeg må hente det. Og føre ham hjem.
Du skal ligge ned.
Jeg er ikke færdig endnu.
Tager ikke lang tid.
Hvad gør du ved mig?
I krigsmænd stoler ikke på nogen.
Det gør dig blind.
Du kan ikke se forskel på, hvem der vil hjælpe dig eller gøre dig ondt.
Måske ikke.
Men jeg forstår nok til at vide, at en kvinde som bor i skoven -
- ikke kan have studeret lægekunst.
Du har ret.
Men der er mange kilder til viden.
At bo i skoven lærer en mange ting.
Der findes ingen bedre skole end den som fødes af ren overlevelsesinstinkt.
Bor du alene her?
Jeg flygtede fra mit land da heksejagterne begyndte.
Jeg vendte aldrig tilbage.
Hvorfor ikke?
Jeg var bange.
Jeg så mine søstre brænde foran mig.
De torturerede min mor og lod hende drukne.
Der var intet andet valg. Hvis jeg var blevet...
...havde jeg mødt samme skæbne.
De er aldrig holdt op med at lede efter mig.
Jeg tog en risiko ved at gå ud på den slagmark og de fandt mig.
Men jeg fandt dig.
Hvordan vidste du, at den mand var vigtig for mig?
Min mor lærte os mange ting.
Vi sad i dagevis ved ilden i skoven.
Mine søstre og jeg måtte lære at sidde og lytte.
Min mor kaldte det Nattens stemme.
Når du havde lært at høre dens tilstedeværelse forlod den dig aldrig.
Hvorfor svarer du mig stadig ikke?
Du tager fejl. Jeg har allerede givet dig alle de svar du søger.
Fortæl om dig selv nu. Det skylder du mig i det mindste.
Det er allerede den anden tjeneste jeg har gjort dig, soldat.
Jeg forlod også mit hjem.
For mange år siden.
De sidste 10 år af mit liv...
...har jeg udkæmpet andre menneskers krig.
Jeg har ikke mange glade historier at fortælle.
Ser du?
Vi har noget til fælles.
Vi ved begge, hvordan det er at forlade vore hjem.
Jeg har aldrig haft hjemlængsel.
Jeg mistede mine forældre da jeg var barn.
Slagmarken blev mit hjem.
Hvorfor lider du så meget? Dine øjne lyver ikke.
Selv en kriger må have en som venter på ham. Venner...
En kvinde.
Det lig jeg har med mig.
Han var den bedste ven jeg nogensinde har haft.
Jeg ved det.
Og hvem er hun?
Han tog hende fra mig.
Ser du? Jeg sagde det ville hele snart.
Umuligt!
Hvad har du gjort ved mig?
- Den soldat havde ret! - Du må hvile.
Du er vel ikke bange for mig, soldat?
Jeg må af sted.
Nej! Vent! Vent!
Du har ingen respekt, fremmede. Går ind i mit hjem med dit våben klar.
Tilgiv mig, min herre.
Nogen overvågede mig. Jeg gik ind i borgen.
Nogen?
Der er ingen "nogen" her.
Kun du og jeg.
Og mine vagter.
Du er måske... faret vild.
- Jeg har en lang rejse foran mig. - Så hvil her.
Vi har ikke haft besøgende i mange år.
De rejste langt...
...for at nyde min gæstfrihed.
Tiderne, min ven... har forandret sig.
- Hvem ville vove at bo her? - Pas på med hvad du siger.
Du ser det nok ikke, men dette virker som djævlens sted.
Lad djævelen være i fred.
Han har ingen del i denne historie.
Mennesket vælger sin egen skæbne.
Hans valg udgør hans fremtid.
Herren, eller djævelen...
...har ikke magt til at ændre menneskets vilje.
- Det er blasfemi! - Nej.
Det er fri vilje.
Gem dig ikke bag Herren for de valg du træffer.
Misbrug ikke Herrens navn.
Jeg har aldrig bedt om tilgivelse for de valg jeg har truffet.
Herren... eller djævelen...
...skal ikke bekymre sig over den vej jeg har valgt.
Jeg... er en konge.
Og hvis jeg husker ret burde det betyde noget.
Hvis dine veje har ført dig her skal du bede om tilgivelse før det er for sent.
For sent til hvad, fremmede?
Jeg har haft hele livet til at bede om tilgivelse.
Og det gjorde jeg ikke.
- Jeg valgte alt det her. - Hvorfor?
Hvorfor?
Hvorfor jeg foretrækker magt frem for slaveri?
Hvorfor jeg foretrækker rigdom frem for fattigdom?
Det er en tåbes spørgsmål.
Jeg har hørt nok. Det er tid til at jeg går.
Du kommer aldrig herfra!
Du bliver, ellers dør du.
Valget er dit.
- Jeg går. - Nuvel...
Så må du vælge.
Kast terningerne.
Ser du hvor let det er at vælge?
Vi er stoppet op igen.
Jeg var tvunget til at hvile.
Jeg ved det. Undskyld.
- Det er min skyld. - Nej.
Det er mine knogler.
De mærker vintrene mere for tiden.
Vi har stadig langt at gå.
Vi er faret vild. Er det ikke sådan?
Jeg valgte en forkert vej.
Sig mig, hvad gør vi nu?
Bare rolig, min ven. Det er ikke første gang vi er faret vild.
- Jeg håber stadig. - Underligt.
Håbet er det sidste jeg husker.
Det var øjeblikket på slagmarken, da jeg troede jeg ville klare mig.
Jeg håbede at sværdet som ramte mig ikke var trængt så dybt ind.
Jeg håbede at rejse mig og kæmpe ved din side igen.
Jeg håbede jeg ikke ville dø.
Så så jeg blodet og indså, at jeg aldrig skulle kæmpe igen.
Men jeg havde stadig håb, håb om at du levede.
Jeg håbede at se dig en sidste gang. Vores sidste rejse sammen.
Nu håber jeg næsten, at vi aldrig når vores destination.
Beviset er ubestrideligt, min søn.
De har set hende flere gange i skoven.
Vi kan ikke længere skjule sandheden. Der er for mange vidner.
Og meget snart finder inkvisitionen ud af det her.
Jeg gør det ikke.
Du begærer for meget af mig, fader.
Jeg drager af med hende.
- Et sted hvor de ikke finder os. - En tåbes ord.
Vil du risikere dit liv for en heks?
Kald hende ikke det!
Jeg er sikker på hun er uskyldig.
Nuvel...
Hvis du mener hun er uskyldig, så lad kirken gennemføre sin undersøgelse.
Jeg kender tribunalets metoder.
Jeg ville ikke kunne leve med mig selv.
Min søn, jeg har kendt dig siden du var barn. Hør på mig.
Tænk på konsekvenserne, hvis du forsvinder med denne kvinde.
Tiderne har forandret sig. Hvis du ikke frygter for dit eget liv -
- så tænk på den sorg som ville ramme din familie.
Hjælp mig, fader.
Vær klog, min søn.
Det er meget enkelt.
Lad inkvisitionen klare forhøret.
I mellemtiden burde du vende tilbage til fronten.
Og du vil se at alt har ordnet sig når du kommer tilbage.
Mærk dig mine ord.
Og må Gud gå med dig.
Du har rejst langt.
Jeg er faret vild.
Det her er rette vej.
Hvorfor er jeg her?
- Det her er ikke vejen hjem. - Hvor er dit hjem?
Østpå.
- Hvad er det her for et sted? - En andens hjem, tror jeg.
Jeg forstår ikke.
Det er svært at forstå tiden mens den går.
Du har rejst langt.
Mere end du kan forestille dig.
Jeg har ikke set Morgenstjernen i flere dage.
Nætterne er mørkere.
Hvorfor er du her?
Jeg kender dig.
Er du sikker?
Nej.
Et andet sted... en anden tid.
Jeg vil hjem.
- Jeg vil have fred. - Fred?
Fortjener du fred?
Jeg har ikke gjort noget!
Hvorfor gør du det her mod mig?
Jeg gjorde bare det som måtte gøres.
Hvorfor?
- Husker du stadig ikke? - Husker hvad?
Mig...
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Dansk tekst: Ordiovision