Subtitrarea: bucyfall -Subtitrari-noi Team
Încă o dată, prietene. Încă o dată.
Lasă-l să plece.
Trebuie să te duc acasă.
Lasă-mă să plec. Nu vreau să mă întorc.
Te poți odihni în pace acolo. Cu tatăl tău și tatăl tatălui tău.
- Uită-te la el, e departe acum. - Vreau să mă duc acasă.
Știu.
Acum e liber.
De ce zâmbești?
- E în pace acum. - Lasă-l să plece atunci.
Nu te voi lăsa în pace. Ți-am dat cuvântul meu.
Și îmi voi onora promisiunea.
O să te aduc înapoi la mama și surorile tale.
Nu sunt singur.
Nu.
Continuă-ți drumul, străine.
De ce faci asta?
- Trebuie să plătească pentru ce a făcut. - Care e crima sa?
E un hoț.
Nu e adevărat, domnule.
- Ajută-mă, te rog. Te implor. - Liniște.
- Ce a furat? - Iepurii noștri.
Minciuni. Numai minciuni.
- Și îl vei ucide pentru niște iepuri? - Nu e treaba ta, străine.
Ăsta e drumul meu, viețile noastre sunt acum legate.
Ești un soldat curajos.
Curajos, dar prost. Abia poți sta în picioare,
dar crezi că-mi poți da ordine?
Du-te, nu-ți spun de două ori.
Omoară-l.
Nu, te rog.
Nu te voi răni.
Cine ești tu? Nu te-am mai văzut pe aici înainte.
Nu am mai fost pe aici înainte.
Atunci, destinul te-a adus aici. M-ar fi omorât.
- Îți mulțumesc, mi-ai salvat viața. - Luând și mai multe vieți.
Nu ți-au dat de ales.
Poate. Dar nu mereu am făcut alegerile potrivite.
Nici eu. Dar acum, sunt doar un bătrân.
- Viața este ceea ce alegi. - Te înșeli.
Ești sigur, străine?
Cine e el?
- Un prieten vechi. - Ce s-a întâmplat cu el?
Suntem soldați.
Înțeleg.
- Ți-e foame? - Da.
Nu avem nimic.
Asta crezi tu.
- De unde ești? - De pe câmpul de luptă, din sud.
De pe câmpul de luptă? Și cine a câștigat, dacă îmi permiți să întreb?
- Cred că nimeni. - Nimeni?
Cum adică, nimeni? Cineva trebuie să fi câștigat.
- Cineva mereu câștigă. - Nu și de data asta.
Înțeleg.
Straniu lucru, războiul.
Am fost soldat odată. Acum mulți ani.
Dar pe vremurile alea, mereu câștiga cineva.
Timpurile s-au schimbat.
- Timpurile s-au schimbat. Nu îmi place. - Ce?
- Războiul. - De ce?
Pentru că se moare în război.
Întreabă-ți prietenul. Războiul înseamnă moarte!
Ei bine, mi-ai spus de unde vii,
dar nu mi-ai spus unde te duci.
- Pui multe întrebări, bătrâne. - Și? Unde te duci?
Către est.
Est. Te așteaptă cineva?
- Nu. - Nu.
Și de ce călătorești?
Pentru el.
Nu-mi spune că cineva îl așteaptă pe el.
Ai grijă ce spui, bătrâne.
Scuză-mă, am o gură mare, soldat. Câteodată, nu o pot controla.
Sângele lui încă este pe mâinile mele.
Îl voi îngropa în țara tatălui nostru.
Se va odihni în pace.
Ca un războinic.
Dormi bine, soldat, Dormi bine.
Stai!
Oprește-te, am spus!
Și pentru ce motiv, străine?
Corpul pe care îl cari, nu îți aparține.
- Nu înțeleg ce vrei să spui. - Corpul, e al meu.
Al tău?
Nu prea cred, străine. E al meu.
- Te înșeli, bătrâno. - Mă înșel?
Vrei să-mi spui că nu recunosc corpul propriului meu fiu?
Nu e fiul tău. Fii atentă ce spui.
Știu ce spun.
Tu străine, ar trebui să fii atent la ce spui.
- O cunosc pe mama sa, nu ai nici o legătură.
Îl cunosc.
- Și te cunosc pe tine. - Ce?
Te cunosc, soldat. Te cunosc de foarte mult timp.
Steaua ta nu va străluci pentru totdeauna. Și drumul tău e lung.
- Ești vrăjitoare. - Mă acuzi?
Te acuz, vrăjitoareo.
Dă înapoi ce ai furat, și te voi cruța.
Ai priva o mamă de singurul ei fiu?
Ești nervos, soldat?
Sunt obosit.
Atunci ar trebui să te odihnești.
Mă voi odihni când îi voi duce trupul acasă.
Nu ai idee.
Tu ai fost. În pădure, mă urmăreai.
Da.
Ajunge. Continuă-ți drumul, dacă vrei să trăiești.
Și dacă ți-aș spune că drumurile noastre sunt la fel?
Nu e loc pentru nimeni pe drumul meu. Nu e loc pentru nimeni.
Ai câștigat, soldat.
Fiul meu va merge cu tine.
Dar fii cu ochii în patru.
Nu e nimic mai rău decât furia unei mame.
- Nu ești mama lui. - Ba da, sunt.
Ba da. Sunt mama tuturor celor ca tine.
Sunteți toți ai mei!
Nu te voi uita.
Nu voi uita.
Nici eu.
De câteva zile vreau să te întreb. Unde mergem?
Mereu pui întrebări stupide.
Sunt obosit.
Nu am chef de glume astăzi.
De data aceasta te înșeli, prietene. Nu am pus o întrebare stupidă.
Nici măcar nu-mi amintesc de ce am plecat.
Mi-e așa foame.
Voi vâna mâine.
Îți amintești?
Când eram tineri, mereu ucideam cel mai mare cerb.
Da, îmi amintesc. Cât timp a trecut?
Două războaie.
Ultima bătălie a fost un masacru.
Masacru spui?
Ei bine, luptăm până murim. Asta e tot ce știm.
Acum cred că victoria ar fi să mă duc acasă.
Să îmbătrânesc în pace.
Pace.
Nu cred că oameni ca noi vor reuși să înțeleagă
conceptul de pace. Îmi amintesc
mirosul de sânge,
- murdărie. - Vom avea pace în curând.
Luceafărul de dimineață ne va ghida.
Ne îndreptăm către est.
Uită-te la mine.
Haide!
Nu...
Scoate-i gluga. Trebuie să ne asigurăm
că e în viață pentru proces.
- Ei bine? Ce aștepți? - Eu n-am de gând s-o fac.
Doar fii atent și nu te uita în ochii ei.
Asigură zona.
Dă-i drumul la femeie și nu va curge sânge.
Creatura aia pe care-o numești femeie e deja moartă.
Îți irosești timpul și îți pierzi demnitatea.
Și acum vei pierde ceva și mai prețios. Viața ta.
Un soldat care e dispus să omoare pentru o vrăjitoare,
nu merită altceva.
Asta bineînțeles, dacă mai e ceva uman în tine.
Nu practic vrăjitoria. Și dacă ea o face, știu de ce o face.
Femeia aia mi-a salvat viața, și vreau să vorbesc cu ea.
Un războinic ca tine ar trebui să înțeleagă.
Tocmai mi-ai omorât unul dintre cei mai buni oameni.
Și acum încerci să mă convingi să eliberez vrăjitoarea?
Ce fel de om ești? Vorbești ca un lider,
dar ești nimic. Doar o marionetă în mâinile unei vrăjitoare.
Omul tău m-a atacat. Am luptat cinstit,
iar el a avut o moarte demnă de un soldat. Ar trebui să-i onorezi înfrângerea,
nu să behăi ca o oaie pierdută.
Acum, dă-i drumul, și nimeni nu va mai muri.
Am întâlnit oameni ca tine.
Veterani care se duelează fără onoare. Oameni care judecă
fără să fie judecați.
Pătați cu cele mai grave infracțiuni, dar pe câmpul de luptă
vă ascundeți în noroi ca să vă salvați viețile.
Am ucis mulți viermi ca tine, iar astăzi o voi face din nou.
Cu toate acestea, spune-mi un singur lucru. Unde ai întâlnit această femeie?
Pe câmpul de luptă?
Văd că am dreptate. Prostule! Ai văzut femei ca ea,
care caută între cadavre precum lupii,
atrași de mirosul morții?
Aperi vrăjitoarea pentru că mintea ta îi aparține.
Dar îmi pare rău pentru tine. Pune jos sabia, și îți voi cruța viața.
Sunt preoți unde mă duc,
care îți pot înțelege situația mai bine decât mine.
Nu-ți ofer un armistițiu.
Îți ofer șansa să-ți salvezi sufletul.
Stai pe loc.
Ți-ai riscat viața să mă salvezi, iar acum vrei să mă omori?
Nu vreau să te omor, vreau să știu cine ești. Și ce ești.
Prima dată când ne-am întâlnit, erai pe moarte.
Ți-am salvat viața, cum ai făcut și tu.
Sunt convinsă că puteam avea încredere unul în celălalt.
O să cobor sabia, când o să-mi răspunzi. Când ne-am întâlnit,
mi-ai arăt un corp, printre multele altele.
Cum știai că îl caut?
- Și tu crezi că sunt vrăjitoare. - Cred...
Cred că am avut ceva probleme pentru tine.
Și e o lamă la gâtul tău. Așa că ar trebui să răspunzi.
Îți voi da răspunsurile pe care le cauți.
Dar acum ascultă-mă.
Te vei vindeca repede, rana nu e adâncă. Ești norocos, soldat.
Unde suntem?
Într-un loc sigur. Nimeni nu te va găsi aici.
Cum am ajuns aici?
Am văzut un om cu tine.
Ești aici și ești în siguranță. E tot ce contează.
Aveam un corp. Trebuie să-l iau.
Trebuie să te întinzi.
Nu am terminat încă. Nu va mai dura mult.
Ce îmi faci?
Voi războinicii, nu vă încredeți în nimeni. Asta te face orb.
Nu faci diferența între cine vrea să te ajute și cine îți vrea răul.
Ar putea fi. Dar știu un lucru..
O femeie ce trăiește în păduri, nu avea cum să studieze medicină.
Ai dreptate. Sunt multe surse de cunoștințe.
Traiul în păduri te învață multe lucruri.
Nu e o școală mai bună
decât cea a instinctului de supraviețuire.
Trăiești aici singură?
Mi-am părăsit ținuturile, când a început vânătoarea de vrăjitoare.
Nu m-am reîntors.
De ce?
Mi-a fost frică.
Mi-am văzut surorile arzând.
Mi-au torturat mama și au lăsat-o să se înece.
Nu am avut de ales.
Dacă rămâneam, aș fi avut aceeași soartă.
Încă mă caută.
Am riscat ducându-mă pe câmpul de luptă și m-au găsit.
Dar te-am găsit pe tine.
De unde știai că omul ăla era important pentru mine?
Mama ne-a învățat multe lucruri.
Stăteam în păduri cu zilele, lângă foc.
Eu și surorile mele am fost nevoite să ascultăm și să învățăm.
Mama îi spunea "vocea nopții".
Odată ce ai învățat să o asculți, nu te mai părăsește.
De ce încă nu îmi răspunzi?
Te înșeli, deja ți-am dat toate răspunsurile pe care le căutai.
Acum spune-mi despre tine. Îmi datorezi măcar asta.
E deja a doua favoare pe care ți-am făcut-o, soldat.
Și eu mi-am părăsit casa.
Acum mulți ani.
În ultimii 10 ani
am luptat în războaiele altora.
Nu prea am povesti fericite de spus.
Vezi, avem ceva în comun.
Amândoi știm ce înseamnă să ne părăsim casele.
Niciodată nu mi-a fost dor de casă.
Mi-am pierdut părinții când eram copil.
Câmpul de luptă a devenit casa mea.
Și de ce suferi așa mult? Ochii tăi nu mint.
Chiar și pe un războinic îl așteaptă cineva. Prieteni,
o femeie?
Corpul pe care îl car cu mine, era cel mai bun prieten al meu.
Știu. Cine e ea?
Mi-au luat-o.
Vezi? Ți-am spus că te vei vindeca repede.
Imposibil.
Ce mi-ai făcut?
- Soldatul avea dreptate. - Trebuie să te odihnești.
Nu ți-e frică de mine, nu-i așa, soldat?
Trebuie să plec.
Nu...
Nu. Așteaptă! Așteaptă!
Nu ai respect, străine. Intri în casa mea cu arma scoasă.
Iartă-mă, milord. Cineva mă urmărea.
A intrat în castelul tău.
Cineva? Nu e nimeni aici.
Doar noi doi.
Și gărzile mele.
Poate te-ai rătăcit.
Călătoresc de mult timp.
Atunci odihnește-te aici. Nu am mai avut vizitatori de mulți ani.
Acum mulți ani, obișnuiau să vină de departe
ca să se bucure de ospitalitatea mea.
Dar vremurile, prietenul meu, s-au schimbat.
- Cine ar veni de bunăvoie aici? - Ai grijă ce spui.
Poate că nu vezi, dar locul ăsta pare a fi al diavolului.
Lasă diavolul în pace.
Nu are loc în povestea asta.
Omul își alege singur destinul.
Deciziile sale determină viitorul său.
Domnul sau Diavolul,
nu au puterea să schimbe voința omului.
Asta e blasfemie.
Nu, este liberul arbitru. Nu te ascunde în spatele Domnului
- pentru deciziile pe care le iei. - Nu lua numele Domnului în deșert.
Nu am cerut niciodată iertare pentru alegerile făcute.
Domnul său Diavolul, nu ar trebui să-și facă griji,
pentru drumul pe care l-am ales. Eu sunt rege.
Și dacă îmi amintesc eu bine, asta înseamnă ceva.
Dacă drumurile pe care le-ai ales te-au adus în halul ăsta,
poate ar trebui să ceri iertare înainte să fie prea târziu.
Târziu pentru ce, străine? Am avut timp toată viața mea,
să cer iertare. Și nu am făcut-o.
Am ales toate astea.
De ce?
De ce? De ce prefer puterea în schimbul umilinței?
De ce prefer bogăția în schimbul sărăciei?
Astea sunt întrebări demne de un prost.
Am auzit destule. E timpul să plec.
Nu vei pleca niciodată de aici.
Vei rămâne, sau vei muri.
E alegerea ta.
Plec chiar acum.
Ei bine, atunci trebuie să alegi.
Aruncă zarurile.
Vezi ce ușor este să alegi?
Ne-am oprit din nou.
Am nevoie de odihnă.
Știu, îmi pare rău. E vina mea.
Nu. Sunt oasele mele.
Simt iarna zilele astea.
Avem încă un drum lung de parcurs.
Ne-am pierdut. Așa e, nu?
Am luat-o pe un drum greșit.
Spune-mi, ce facem acum?
Nu-ți fă griji, prietene. Nu e prima dată când ne pierdem.
Mai există speranță.
Ce ciudat, speranța e ultimul lucru de care-mi amintesc.
A fost un moment pe câmpul de lupta când m-am gândit
că voi reuși. Am sperat că sabia care m-a lovit,
nu a intrat prea adânc. Speram să mă ridic
și să lupt iarăși lângă tine. Speram că nu voi muri.
Apoi am văzut sângele.
Și am înțeles că nu voi mai lupta niciodată.
Și aveam încă speranță. Speram că tu ești în viață.
Speram să te mai văd încă o dată. Ultima noastră călătorie.
Și acum sper să nu ajungem la destinație.
Dovadă este de necontestat, fiul meu.
Au văzut-o de mai multe ori prin pădure.
Nu mai putem ascunde adevărul. Sunt prea mulți martori.
Și în curând, Inchiziția va afla lucrurile astea.
Nu o voi face. Îmi ceri prea multe, părinte.
Voi pleca cu ea.
Undeva unde să nu ne găsească.
Astea sunt cuvintele unui prost. Ți-ai risca viața pentru o vrăjitoare?
Nu-i mai spune așa.
E nevinovată. Sunt sigur.
Atunci, dacă crezi că e nevinovată,
lasa Biserica să investigheze.
Știu metodele Bisericii. Nu m-aș mai putea suporta.
Fiule, te cunosc de când erai un copil. Ascultă-mă!
Gândește-te la consecințe dacă dispari cu femeia asta.
Vremurile s-au schimbat. Dacă nu te temi pentru propria viață,
gândește-te la durerea de nedescris ce va pica asupra familiei tale.
Ajută-mă, părinte.
Fii înțelept, fiule. Este într-adevăr foarte simplu.
Inchiziția va continua investigațiile.
Între timp, ar trebui să te întorci pe câmpul de luptă. Și vei vedea,
când te vei întoarce, totul va fi rezolvat.
Ascultă-mi cuvintele.
Fie ca Dumnezeu să fie cu tine.
Ai călătorit mult
M-am pierdut.
E direcția bună.
De ce sunt aici?
Ăsta nu e drumul spre casă.
Și unde e casa ta?
La est.
- Ce e locul ăsta? - Casa altcuiva. Cred.
Nu înțeleg.
E greu de înțeles cum trece timpul.
Ai călătorit mult. Mai mult decât îți poți imagina.
De câteva zile nu am mai văzut luceafărul de dimineață.
Nopțile sunt tot mai întunecate.
De ce ești aici? Te cunosc.
Ești sigur?
Nu.
Alte locuri, alte vremuri.
Vreau să merg acasă.
- Vreau pace. - Pace?
Meriți pace?
Nu am făcut nimic.
De ce îmi faci asta?
Am făcut doar ce trebuia făcut.
De ce?
Tot nu-ți aduci aminte?
Ce să-mi amintesc?
De mine.
O, Doamne...