www.titlovi.com
"Ono što daje svetlost mora izdržati izgaranje"
Šta je cilj života?
Stvoriti sopstvenu dušu
Za mene su filmovi umetnost,
više od industrije.
I predstavljaju potragu za ljudskom dušom
kao slikarstvo, književnost i poezija.
To su filmovi za mene.
Ja sam želeo da napravim film
koji će korisnicima LSD-a tog vremena
omogućiti halucinacije bez uzimanja te droge
Želeo sam izazovem efekat droge, ali bez uzimanja iste.
Taj film je trebao da promeni percepciju gledaoca.
Moja ambicija oko Dine je bila ogromna.
Dakle, ono što mi je bio cilj je da stvorim proroka.
Želeo sam da stvorim PROROKA
da promenim razmišljanja mladih na celom svetu
Za mene je Dina predstavljala dolazak boga
Umetničkog, filmskog boga.
Za mene to nije bio samo film
već nešto mnogo više od toga
Želeo sam da stvorim nešto sveto
nezavisno, nešto sa novim pogledima.
Da pokrenem razmišljanja.
Jer sam se tada osećao kao u zatvoru
Moj ego, moj intelekt, hteo sam da se otvorim
Tada sam započeo moju borbu da napravim DINU.
DINA HODOROVSKOG
Morali ste da budete malo ludi da bi to učinili.
Ne možete stvoriti remek-delo a da niste ludi.
Pink Flojd?
Salvador Dali?
Ili Orson Vels i ostali?
Možda je Dina imala previše ludosti?
Ali film koji ne nosi malo ludila ne može osvojiti celi svet.
Bio sam u Parizu sa svojom ženom u domu Hodorovskog na večeri,
i kasno uveče me je pitao da li želim da vidim Dinu?
A ja sam rekao da nisam znao da ju je snimio.
A on je rekao da jeste.
Zatim je doneo čuvenu knjigu od koje su ostala samo dva primerka u čitavom svemiru
Pridružio sam mu se
i on mi je dugo objašnjavao svoja razmišljanja i ideje.
Zatim sam čuo koju ekipu je okupio da bi napravio taj film.
Sedeo sam sa njim do 2 ujutro, gledao knjigu
gledao slike i slušao Hodorovskog koji mi prepričava svaku scenu.
Na neki način ja sam jedina osoba koja je "pogledala" njegov film.
Ja sam jedini posmatrač njegovog filma.
I moram da vam kažem...
Film je neverovatan.
Dina je verovatno najveći film koji nikada nije snimljen.
Uticao je na nas i uticaće i na sledeće generacije
uprkos činjenici da ne postoji, da ga ne možemo iznajmiti niti pogledati.
Šta bi se desilo da je prvi film tog tipa bila Dina a ne Zvezdani ratovi?
To bi promenilo celu koncepciju visokobudžetnih blokbastera.
Postoji otrcana fraza da su neki filmovi bili ispred svog vremena.
Mislim da Dina Hodorovskog bila u bukvalnom smislu film ispred svog vremena.
Ne mislim da je u istoriji filmova
postojao film koji je otišao toliko daleko a završio je nesnimljen.
Postao je neki drugi film, pošto film koji je na kraju napravljen
nema nikakve veze sa naše dve i po godine rada.
Da je Dina Hodorovskog bila napravljena
bila bi veća od Odiseje u svemiru.
Bila je preodređena da bude najveće dostignuće u naučnoj fantastici,
a zatim se sve raspršilo u svemir u vidu milijardu tamnih delića.
U početku sam radio u pozorištu.
U Meksiku sam uradio stotinu pozorišnih komada.
Za deset godina sam stvorio pozorište avangarde.
Komadi Joneska, Beketa, Strindberga.
Moderne adaptacije Šekspira. To sam radio.
Jednog dana ću napraviti film.
Na samom početku njegove filmske karijere je izluđivao ljude.
Njegov prvi film Fando i Lis je imao svoju premijeru na festivalu u Akapulku
i doveo je do ogromnih nereda, mislim ljudi su poludeli i bili su toliko prsli
da je Meksiko zabranio prikazivanje filma.
Kada sam počeo da snimam filmove bio sam poput device.
Nisam bio tehnički podučen.
Nisam znao sta je to objektiv, šta predstavljaju cifre, nisam znao.
Snimili smo Fando i Lis krijući se od filmskih sindikata.
U Meksiku, mladi reditelj nije mogao da uradi film bez dozvole sindikata starijih reditelja.
Rekao sam: "Zašto mi je potrebna dozvola da bi stvarao umetnost?"
Umetnik mora da bude nezavisan! Uradiću svoj film!
To je kasnije dovelo do velikog skandala, ne?
Uništio sam sve sindikate. Učinio sam to!
Proširivao sam svest filmske industrije.
Budite spremni da doživite najveće životno iskustvo.
El Topo je čudesan i grozan
On je nasilan
El Topo je više od spektakla
On je iskustvo za ceo život.
El Topo je zaista bio začetnik ponoćnog bioskopa.
Prvi kultni film koji se prikazivao isključivo u ponoćnom terminu
i privlačio je publiku koja je volela kultne filmove.
Ono što smatran neverovatnim za El Topa je što je to njegov prvi pravi film,
a u njemu Hodorovski producira, režira i igra glavnu ulogu,
a to mu daje besmrtnu crtu.
"Yo soy un Dios"
"Ja sam Bog!"
Bio sam upoznat sa andergraund bioskopima u Nju Jorku
i nakon što smo se okuražili da film distribuiramo u Francuskoj,
a tako revolucionaran film je doživeo veliki uspeh,
prirodno je da se rodilo prijateljstvo između Alehandra i mene.
Zahvaljujući uspehu El Topa dobio sam milion dolara da snimim Svetu Planinu.
Radio sam sve što sam hteo.
Nisam imao producenta, kritičara, nikog da se kači sa mnom.
Radio sam šta sam hteo i od toga je nastala Sveta planina.
Sveta planina je zaista neverovatan film.
On je poput umetničkog dela koje je došlo iz paralelnog sveta,
iz totalno druge vizije filmske industrije u kojoj ne postoje ograničenja.
Dao sam film producentu Mišelu Sedu-u iz Francuske.
I gle iznenađenja, u Evropi je privukao veliki broj ljudi.
Davao se širom zemlje.
Te godine u Italiji je bio najpopularniji film iza Džejmsa Bonda.
Sveta Planina je bila neverovatna.
Tako su rasle moje ambicije.
Mišel Sedu me je pozvao iz Pariza i rekao:
"Sveta planina je uspešna. Želim da napravim novi film sa tobom."
"Uradi šta god želiš!"
Ja nikada nisam napravio film ili posao ukoliko nisam video nešto više u tome.
Odnos između dva ljudska bića je ono što pravi razliku.
Rekao je: "Želim da ti produciram bilo šta."
"Šta želis da snimiš?"
Rekao sam: "Dinu!"
A on je odgovorio: "U redu".
Zašto? Zato što je to bila prelepa knjiga naučne fantastike.
Predstavljala je bibliju naučne fantastike za sve najveće poklonike.
Zato što je knjiga doživela izdavački uspeh širom sveta
i mogli ste je naći u svakoj zemlji.
Tada nisam pročitao Dinu, ali sam imao prijatelja koji mi je rekao da je fantastična.
Ne znam zašto sam rekao Dina, mogao sam da kažem Don Kihot,
mogao sam da kažem Hamlet. Ni sam ne znam.
Rekao sam Dina.
Dina je svemirski ep koji se fokusira na planetu Arakis
pustinjsku planetu na kojoj se nalazi Začin Melanž.
To je droga koja proširuje svest i jedna je od najvažnijih roba u svemiru.
To Dinu čini strateški važnom planetom. Nešto poput galaktičke verzije Afganistana.
Pol Atreid je mladi plemić koji je prognan
i on pokreće ustanak starosedelaca Arakisa zvanih Slobodnjaci
da bi preoteli planetu od zlih Harkonena i da bi vratili narodu kontrolu nad Začinom.
Pa naravno. Ideja o supstanci čijim konzumiranjem vam se otvara prostor i vreme je bila idealna za to doba.
To je čudan Holivudski film. Najčudnija ideja u koju se Holivud ikada upleo.
Holivud nam je besplatno dao pravo na film.
prikriveno nam se podsmevao,
verujući da mi nećemo moći da izvedemo takav poduhvat.
Napisati scenario je bio ogroman poduhvat.
Mišel Sedu me je doveo u Francusku.
Iznajmio je dvorac, veliki dvorac koji je bio preodređen samo za rad na Dini.
Frenk Herbert je stvorio svet Dine,
ali nikada nije rekao konkretno šta on predstavlja.
A vi pred sobom imate stotine stranica literature
iz kojih treba da otkrijete uz veliki trud
koja je radnja knjige.
Mogu je uporediti sa delima Prusta iz Francuske literature.
Veoma je doslovna, to je odlična književnost.
Posle prvih 100 stranica ništa vam nije jasno.
Vidite samo nagoveštaje.
Pretočiti knjigu u film je izuzetno teško.
Morate stvoriti novi svet, vizuelni svet.
To nije književni, zvučni svet.
Stalno sam u najmanjim detaljima pokušavao da nađem duhovno značenje neke scene.
Imao sam moj scenario.
Morao sam da nađem ratnike.
Ratnike koji će to napraviti.
Svaka osoba koja će raditi na ovom filmu će biti duhovni ratnik.
Naći ću najbolje.
Njegov genijalni potez je što je napravio knjigu snimanja sa Mebijusom.
Bio sam našao strip koji se zvao Poručnik Bluberi.
Vestern koji je nacrtao Žiro.
Zaključio sam da je on moja živa kamera.
Ko je on?
Žiro je bio fantastičan crtač figura. On je mogao da nacrta bilo šta.
Žiro je verovatno bio najpoznatiji i najtalentovaniji crtač stripa u Francuskoj.
To je osoba koja mi je potrebna.
Ali gde da je nađem? Gde?
U to vreme nije postojao internet da lako nađemo nekog.
Morao sam da nađem tu osobu.
Otišao sam da vidim mog reklamnog agenta,
i igrom slučaja on je bio tamo.
Bio je tamo.
Rekao je: "Ja sam Mebijus."
"Kada crtam naučnu fantastiku, onda nisam Žiro, nego Mebijus."
A ja sam mu rekao: "Ti si prava osoba. Pođi sa mnom!"
Skicu po skicu ja sam snimao film.
Bilo mi je potrebno 3000 skica.
Tačke gledišta. Pokreti kamere.
Dijalog. Odnos između likova.
Koristio sam Mebijusa kao kameru.
Uzeo bi Mebijusa i rekao: "Sada nastavi."
"Sada putuj."
"Sada napravi krupni plan".
Imao sam Mebijusa koji je bio genije. Bio je genije.
Jer nije bio samo umetnik sa neverovatnim mogućnostima,
već je bio i veoma brz.
Bio je nadčovek, Veoma brz, neverovatan.
Mogao sam da snimam.
Svaki dan smo započinjali snimanje.
U 8 bi se našli, izvršili sve pripreme i mislim da bi u pola 10 počeli.
Pravio sam film od crteža.
"Suprotni ugao. Raban nadgleda nebo."
"Pol prima silan udarac".
Opisao sam mu šta želim što se tiče kostima.
A on bi odmah brrrrr...
Brže od komjutera. Bio je neverovatan.
Sve je bilo magično dok smo radili na ovom filmu. Baš sve.
"Scena broj 1 - Prelaz kroz galaksiju"
Dina, moja Dina počinje širokim kadrom.
Divim se širokom kadru iz Dodira zla Orsona Velsa.
Kamera samo ide, prelazi na ulicu, ide.
To je fantastičan veliki široki kadar.
Širokim kadrom sam želeo da započnem Dinu.
Boljim od onog koji je uradio Orson Vels.
Želeo sam da idem najdalje.
Kadar prelazi preko celog svemira.
Idete tamo i prelazite celu galaksiju, celu galaksiju.
I u tom prolasku vidite piratski svemirski brod koji
pljačka konvoj sa začinom, na primer. Bitke. A zatim idete dalje i dalje....
To je široki kadar. "Približava se galaksija."
"Bliže"
"Dublje u galaksiju - Čista belina"
"Milioni zvezda - Bljesak svetla i boja - Prelazi dalje u..."
"...i leševi švercera su na začinu."
"Kraj kadra"
Videvši neke od skica i znajući šta je hteo da postigne, stvarno ne znam kako bi to uspeo 1975.
Njegova vizija filma je bila toliko velika, iznad svega što je neko snimao u to vreme.
Setite se sa čime Džord Lukas mučio da bi napravio 1977. Zvezdane ratove,
a zatim nekoliko godina pre toga imate Hodorovskog koji je pokušavao nešto
što Lukas nije pokušavao ni u novijoj triologiji Zvezdanih ratova.
Mislim, taj film je ogroman.
Morali smo da nađemo osobu koja će raditi specijalne efekte.
Rekao sam: "Mebijuse, ja ću odleteti u Kaliforniju u Los Andjeles,"
"da se susretnem sa Daglasom Trumbulom."
U to vreme u ranim 70-tim, Daglas je bio najbolji čovek za specijalne efekte
i svu su bili upoznati sa njegovim radom na Odiseji u svemiru.
Bio je veoma poštovana, veoma važna ličnost.
Primio me je. Bio je zainteresovan. Posao je bio u pitanju.
Tišina.
Dakle... otišli smo da se vidimo sa Trumbulom, ali je on sebi davao tako veliki značaj.
Dok smo razgovarali on se javio na telefon 40 puta. 40 puta se javio.
Bio je veoma sujetan dok je pričao o sebi.
On je bio veliki tehničar, ali za mene nije bio duhovna osoba.
On nije mogao da ima nešto sa stvaranjem filma-proroka.
On bi napravio samo tehnički film, zar ne?
Trumbul je imao preciziran način na koji je hteo da radi, a Kjubrik mu je dao odrešene ruke do određenih granica,
a reditelji koji su voleli da više utiču na vizuelni izgled bi bili zgroženi tim njegovim načinom rada.
A zatim sam rekao: "Ja ne mogu da radim sa vama."
Zatim smo izašli napolje.
Mebijus je bio šokiran i rekao je: "Kako možeš da odbiješ najvećeg
tehničara u Holivudu?"
Odgovorio sam: "Pa eto tako."
Nemam koristi od njega. On nije moj duhovni ratnik.
Zatim smo hodali ulicama Holivuda.
Tu je bio jedan mali bioskop u kome se prikazivao SF film, Mračna zvezda.
Kada sam pogledao film rekao sam: "To je prava osoba!"
O'Banon.
Potražićemo ovu osobu. To je prava osoba.
Den je bio iz seoskog dela Misurija i nije imao telefon do 10-te godine.
Čitao je priče Marka Tvena i nije znao da su to stare priče.
Mislio je da su to savremene priče.
On je bio kao čovek van savremenih tokova ali ga je privlačila naučna fantastika.
Za mene je umetnost bitnija od tehnike.
To je pružao O'Banon.
Glas Dena O'Banona: Mislio sam da sam bio spreman za njega,
imao sam jasnu sliku kako sam ga zamišljao,
kao veoma učenog ludaka i ja sam se čeličio za intervju sa njim.
U El Topu je imao dugacku kosu, dlakava ramena i bradu i bio je kao pomamljeni ludak.
Glumeo je u svojim filmovima. A zatim me je dočekao na vratima
taj šarmantni Evropljanin, džentlmen, uredno obrijan sa modernom frizurom.
Izvadio je iz svoje torbe parče presavijenih novina. "Ovo je specijalna marihuana." rekao je.
"Čoveče!"
Sećam se da sam bio sve opušteniji i da sam ga gledao pravo u oči, kada odjednom...
na završetku rečenice je rekao: "Ovako!"
Bum! Iz njegovog lica su počele da zrače te linije i šare koje su nastavile
da se stvaraju oko njegove glave, poput kružnog svetlucajućeg kaleidiskopa
sa njegovom glavom u centru, njegovim očima uprtim u moje dok cela soba nestaje.
Zatim se skroz opustio, sva njegova obeležja lica, oči koje su žurile u moje nekako neprirodno.
Dejstvo je počelo da popušta. Na njegovom licu je bio osmeh i ono se vratilo 20 godina unazad.
Efekat halucinacije i mentalni efekat su naprosto prsnuli kao balon.
A ja sam bio potpuno zaslepljen. Ošamućen tim iskustvom.
"Želim da radiš specijalne efekte" rekao je.
Rekao sam: "U redu! Nego šta!" On je rekao: "Dobro".
Nikada neću zaboraviti njegove reči. Rekao je: "Prodaj sve što imaš i dodji u Pariz. Promeniću ti život."
Onda je on došao u Pariz. I tako sam imao dva ratnika, Mebijusa i O'Banona.
Morao sam da nađem ostale.
Prvi glumac je bio otac, vojvoda Leto.
Dejvid Karadin je bio zvezda veoma popularne serije u kojoj je bio ratnik
podučavan od strane učitelja borilačkih veština sa Istoka.
U njoj se video uticaj El Topa.
Zatim je Karadin došao do mene kada je doznao da ga tražim, došao je trčeći.
Čekao sam ga u hotelskoj sobi u Los Andjelesu.
Kupio sam vitamin E. Ovoliko otprilike. Pola kile.
Da bi uzimao jednu pilulu dnevno da bi dobio snagu.
Karadin je došao u moju sobu i prvo što je video je bila činija vitamina E.
Uzviknuo je: "Oh, E vitamin!"
Popio je sve moje tablete vitamina E! Kao da je čudoviste! Vredne 60 dolara!
Pa, to je bio dobar početak.
Rekao sam: "Mi moramo da sarađujemo! Ti si osoba koju tražim!"
Želeo sam muzičku grupu za svaku planetu.
Pink Flojd. Oni ce napisati muziku za Leta.
Izdali su album Dark side of the moon. Za mene to je bilo ljudsko biće, taj mesec.
Jedna strana sjajna, svetla. A druga strana je tamna, nesvesna, misteriozna, duboka.
To smo odlučili tokom susreta. "Pink Flojd?" Gibon je rekao: "U redu idemo po njih!"
Pozvao je njihovog agenta i pitao kada mogu da se sretnu.
Jednog dana smo otišli u London.
Upravo su radili miksovanje zvuka na Dark side of the moon u čuvenom studiju Ebi Roud.
I sećam se, došli smo tamo a oni su bili veoma nedruželjubivi.
Prave "pop zvezde". Veoma udaljeni.
Oni su jeli. Hamburgere. Četri momka su jela hamburgere.
Rekao sam "Zdravo", a oni "Zdravo!"
I ništa, nisam mogao da pričam jer su jeli.
Odjednom je Žodo... mi smo ga zvali Žodo... rekao: "Neću. Mnogo me nerviraju. Idemo!"
Počeo sam da ih provociram. "Kako ne razumete da vam ja nudim..."
"da radite na najvažnijem filmu u istoriji čovečanstva!"
"Promenićemo svet! A vi jedete... Big mekove. Kako to?"
Zatim su prestali da jedu i popričali su sa mnom.
Nakon toga sve je išlo kao kako treba. Veoma, veoma dobro.
Pričali smo o tome da napravimo veliki album sa muzikom iz Dine.
Bilo bi fantasticno, zar ne?
Scena 10 - Polovo začeće
U mojoj verziji, vojvoda Leto je kastriran.
Pa kako će onda imati sina?
Njegova žena je neverovatna žena, mudra zena...
Vojvoda će se zaljubiti , kosmičkom ljubavlju kada vidi tu ženu.
A kako će imati dete?
Ona ce uzeti kap njegove krvi i promeniti je u spermu,
a zatim bi smo videli kako ta kap krvi ulazu u vaginu, u matericu
pratili bi smo tu kap, koja ulazi u jajnike i tamo se raspršuje.
Zatrudnela je od kapi krvi. To sam zamislio.
Dobili bi smo sina koji nije rezultat seksualnog zadovoljstva,
nego duhovnog zadovoljstva.
Iz te duhovne ljubavi nastaće Pol. Pol je mladi dečak...
ali on nije običan dečak. On je mutant. Ima veliku dušu i snagu...
"Pol lebdi"
Gde da nađem tog momka? Moj sin.
"Danas si napunio 7 godina. Sada si čovek."
"Zakopaj svoju prvu igračku i sliku svoje majke."
Radio sam sa njim na El Topu, a sada je imao 12 godina,
"Ti ćeš biti Pol, ali se moraš istrenirati da budeš ratnik."
Jednog dana je rekao: "Snimamo Dinu, a želim da ti igraš ulogu Pola."
"Moraćeš da se pripremiš"
Obučiću moga sina za ulogu kao što bi vojvoda Leto pripremio svog.
"Moraćeš da naučis karate, da radiš akrobacije, moraćeš mnogo da razviješ svoj um..."
Hteo je da se stvarno uživim u lik.
Našao sam mu učitelja. Veoma snažnu osobu. Žan Pjer Vinjo-a.
Vinjo: Kada smo započeli imao je 12 godina.
Trenirao sam ga karate, džiu-džitsu. Japanski stil.
To su sve ruka-noga tehnike, poluge, ubodi na podu, stojeći ubodi,
kombinacija karatea, džuda, ajkidoa i atemi-džitsa.
Naučio je kao da se bori uz pomoć ruku, sa nožem, sa mačem. Sve je to naučio.
Bio je spreman da bude "pravi" Pol.
Trenirao sam Brontisa 6 sati dnevno, sedam dana nedeljno pune dve godine.
To je bilo bolno, Žan Pjer nije imao milosti. Ne stvarno, ne zezam se, nije imao milosti.
Svi mi govore: "Šta si to učinio?"
"Zašto si pokušavao da promeniš razmišljanje deteta i da od njega napraviš dominantnu osobu?"
Odgovorio sam: "Nije tako, ja sve to radim u službi stvaranja filma."
Otvorio sam njegov um. To sam radio. Ne znam da li sam promenio njegov život.
Sada razmišljam zašto sam to uradio? Žrtvovao sam svoga sina.
Ali u to vreme bio sam spreman da odsečem sebi ruke da bi snimio taj film, stvarno sam bio spreman.
Verovao sam da pravim film koji će promeniti shvatanja mladih.
To je bio sveti film. Morate se žrtvovati.
Bio sam spreman i da umrem zbog toga.
Alehandro je poput diktatora ili lidera kulta dok je sakupljao svoju vojsku oko sebe,
genijalno je nalazio te ljude, birao je baš prave osobe koje bi dizajnirale
svemirske brodove, kostime, celokupni dizajn njegovog sveta.
Iskorišćavao je celokupni potencijal naučne fantastike.
Za mene, naučna fantastika je poput velikog pozorišta, veliko umetničko delo.
Svaki svemirski brod je poput živog bića, poput insekta, poput predivne ptice.
Takav svemirski brod sam hteo.
Znao sam Fosa po koricama knjiga SF romana.
To su bili brodovi sa dušom, poput živih bića. To mora da uradi Kris Fos.
Kontaktirala me je kompanija zvana Camera One, rekli su da prave film u Francuskoj.
Videli smo vaše radove u jednoj knjižari u Parizu. Da li bi došli da popričamo i da vidimo
da li možemo da sarađujemo. Na osnovu toga sam otišao u Pariz.
Dakle tamo sam, sve što sam znao je da ostajem preko noći, a zatim sam upoznat sa Alehandrom.
Imao sam pred sobom čudnog čoveka. Prvo je počeo da pretura po mojim torbama.
Izbacivao je razne stvari napolje. Zatim je shvatio da su to moje torbe,
a ne torbe njegove devojke. Nismo imali baš lep prvi susret.
Zatim su me uputili da pogledam njegov film. Potpuno sam sam gledao najčudniji film na svetu.
A u filmu imamo tog momka koji je israo zlatno govno.
"Ti si izmet. Možeš sebe promeniti u zlato."
I to je bilo moje upoznavanje sa njegovom okolinom.
I predpostavljam da je Alehandro već imao neku vrstu privlačnosti, enigme.
Na to sam gledao sa čuđenjem, a onu su rekli da ostanem, da živim tamo, da budem jedan od njih.
U osnovi bio sam dovučen u Pariz i počeo sam da upoznajem njegov način života.
To je bilo za pamćenje.
Denu se sviđao Pariz. Kada je prvi put stigao učinio mu se zgrčen i mali.
I nije ga razumeo. Bio je veoma visok za Francusku. Ali svidela mu se.
Pa pisao mi je ljubavna pisma, a takođe i pisma sa zapažanjima.
Evo jednog od 10. septembra 1975. Piše: "Šaljem ti fotokopiju prvih"
"skica nekih vozila iz filma. Imamo dva umetnika: Francuza Žiroa i Engleza Fosa."
"Ovaj drugi je radio strip crteže za omote knjiga pre nego sto je došao da radi na Dini."
"Obojica su mladi. Kao što sam spomenuo svi su ovde vrlo mladi."
"Hodorovski je najstariji sa 46 godina."
U to vreme bio sam poput proroka, prosvetljen.
Dao sam im osećaj da ne stvaraju samo film. Nego da stvaraju i nešto važno za ljudski rod.
Imali su zadatak. Oni su ratnici.
Alehandro je bio poput gurua. Stalno bi vas motivisao.
I danas mislim tako. Tada sam uradio neke od mojih najneobičnijih slika.
Veoma sam ponosan na njih. Davao mi je veliku podršku.
"Piratski svemirski broj" Srtež Krisa Fosa
Alehandro me je tako jako motivisao da sam radio cele vikende samo da završim slike.
Sećam se da sam završavao taj piratski broj preko vikenda.
Brod je bio smrtno pogođen i sav taj začin je curio iz njega.
I bio je kamufliran tako da se slaže sa asteroidom.
Izgledom je podsećao na ribu. Potpuno miran. Niko nije mogao da ga vidi.
Veoma jasno sam to doživeo, mislite da gledate u stenu ispod mora i iznenada
se nešto pomera. Shvatate da je u pitanju delo čoveka.
Jos uvek nisam pročitao knjigu. Nemam pojma koja je radnja.
Sve je nastalo od Alehandra i scenarija. Tako da što se mene tiče,
Dina je ono što mi je Alehandro rekao da jeste.
U suštini nije vam ni bio potreban scenario, nego bi ste seli sa Alehandrom,
a on bi vam ispričao priču, znate. On bi izabrao reči, rekao bi
sada se radnja dešava u tom predelu, imali smo sve te scene u pustinji,
vrućina bi bila toliko jaka, ali nebo bi bilo plavo, jako plavo.
"Scena 24 - Spasavanje od crva"
I Isuse, vi bi i bili tamo.
Alehandro je imao vrlo jasne ideje. Kao da stvara za pozorište.
"Ovo su carski vojnici Sardaukari, oni su ovakvi, ovakva je muzika za njih..."
To je bilo predivno od njega, on bi vas na neki način motivisao,
a onda bi vas ostavio da stvorite svoje viđenje toga.
Tragao sam za zrakom genija u svakoj osobi.
Sa ogromnim poštovanjem.
"Hranio" sam ih svaki dan sa ciljem da ih oslobodim, da pruže najbolje što mogu.
Na drugim filmovima bi vas ostavili da sami smišljate.
Ponekad pomislite da i nisu zainteresovanu za ono što radite.
A onda je došao Alehandro koji je bio veoma strastven sto se tiče projekta.
Svako jutro bi davao veliki govor kao trener fudbalera ili ragbista,
govor upućen igračima.
Svako jutro bi imao obraćanje. Sa ciljem: "Uradite to, morate, stvarno, zato što je važno."
"Careva palata - skica Krisa Fosa"
Ja sam ustvari hteo da budem arhitekta, taj uticaj se vidi u skici carske palate.
Mogli bi stvarno da je sagradite.
Sve što sam dizajnirao bi se moglo sagraditi. Tu su detalji, imate zidove koji ispuštaju vodu
veoma stilizovano. Dizajnirao sam to znajući kako oni nameravaju da izgrade kulise.
Govorio sam: "Alehandro, ovo ćemo načiniti od fiberglasa, kalup će biti ovakav..."
Tačno sam znao kako da to napravim i da dobijemo željeni efekat.
U to vreme ja sam zavodio Dalija zato što sam hteo da glumi ludog cara galaksije.
Nama se Dali činio kao jedini koji može da glumi tu ulogu, s obzirom na njegov izuzetan talenat,
njegov način govora i rečenice koje je koristio.
"Niko ne može razumeti Dalija, jer ja, nikada ne razumem svoj rad."
"Nikada Dali ne razume Dalijevu sliku, jer Dali samo stvara zagonetke."
Dali je bio nešto specijalno, zar ne?
Prvi put smo otišli u Nju Jork sa Mišelom Seduom.
Otišli smo u hotel Sejnt Regis zato što se dopadao Mišelu Sedou.
Doznali smo da je Dali odseo u istom hotelu. Čudnim okolnostima.
Čitao sam knjigu o Tarotu. Iscepao sam stranu gde je bila karta obešenog čoveka...
Napisao sam: "Želim da vas vidim zato što hoću da snimam film sa vama."
To mu se dopalo. Da dobije tu vrstu pozivnice. Odgovorio je da pristaje da me vidi.
Rekao je da će me čekati u baru.
Bar je imao 6 metara dugačku sliku, pre-Rafaelističku na kojoj je bio kralj i plemići koji su imali izraze lica
kao da kriju nešto. Dali mi je rekao: "Volim da budem ovde jer imaju 6 metarsku sliku..."
"posvećenu prdežu."
Onda mi je Dali rekao da će razmisliti o ponudi pa ćemo se ponovo sresti u Parizu.
U Parizu je na Jelisejskim poljima bio jedan veoma otmen restoran,
gde se on našao sa svojom svitom. 12 ljudi je bilo sa njim.
"Sedni. Želim da te nešto pitam." -"Šta, gospodine Dali?"
-"Kada smo bili mladi, Pikaso i ja smo odlazili na plažu".
"i kad bi izašli iz kola u pesku bi uvek pronašli sat."
Sat.
"Da li i ti u svom životu, nalaziš sat u pesku?"
Šta sam mogao odgovoriti? Bilo je veoma iznenada, a 12 ljudi je čekalo moj odgovor.
Da sam odgovorio da stalno nalazim satove ispao bi sujetan. Smešan.
Da sam rekao da ih uopšte ne nalazim izgledao bi kao neki jadnik.
Odjedanput sam rekao: "Ja nikada ne nalazim satove, ali ih stalno gubim."
"U redu", rekao je. "Čekam te u Barseloni!"
To je bila igra.
Osim toga, Daliju se dopadalo što je Hodorovski bio sledbenik nadrealizma.
Međusobno su igrali igru. Ko će od njih pobediti?
Dali se tada prvi put družio sa Amandom Lir, tom čudnom seksi osobom.
Niko nije znao da li je Amanda muško ili žensko, jedna totalno neverovatna ličnost.
Neka vrsta pesničke muze.
Kad god bi neko poput Hodorovskog došao, misli bi mu bile podeljene.
Bilo je tu poštovanja, naravno, što se tiče rada, ali i pomalo ljubomore.
Morali ste da ga pripitomite da bi ga sreli, a i da on pripitomi vas sa druge strane.
Naterao bi vas da svaki put prolazite kroz takav prijem.
Naravno, Dali nije imao pojma šta je to Dina. Nikada nije pročitao knjigu. Nije znao Frenka Herberta.
Ja sam ga malo uputila, jer volim Herberta i Dinu. Rekla sam mu da je to odličan roman, ne samo SF.
Ima u njemu i filozofije. Shvatila sam da se zainteresovao.
Amanda je bila dobra prema meni. Postala je moj saveznik, jer sam joj obećao ulogu princeze Irulan.
Da, da, to je bilo histerično iskustvo. Dali je zahtevao da ja glumim princezu.
Pogledali su me i i pitali da li sam glumica? On bi rekao: "Ma može to ona ne brinite."
Rekla mi je da pripazim, jer je Dali destruktivan. Ukoliko pristane da glumi, učiniće sve da uništi film.
Dali bi tražio helikopter, mnogo helikoptera na setu. Oni bi mu dozvolili.
Zatim bi tražio žirafe u plamenu. I to bi mu dozvolili. Slonove. Šta god mu se sviđa.
"Žirafa dolazi u kadar."
I polako budžet filma je rastao. Stotine hiljada, milioni dolara.
Dali mi je rekao: "Radiću sa tobom, ali želim da budem najplaćeniji glumac u Holivudu."
"Želim da me plaćaš 100 hiljada dolara na sat."
Vratio sam se i rekao Alehandru: "To neće moći da se izvede!"
"Ne mogu da platim toliku sumu. To je nemoguće."
Malo po malo, a pošto smo bili obojica tvrdoglavi i zato sto je Alehandro tvrdio
da jedino Dali može da glumi cara, totalitarnog cara,
imali smo ideju da ga platimo po broju iskorišćenih minuta u filmu.
Otišao sam da vidim Alehandra i pitao ga: "Koliko minuta misliš da ce biti u filmu?"
"Maksimalno 5 minuta, najverovatnije 3."
Rekao sam da imam ideju. Ponudiću Daliju 100 hiljada dolara po minuti!
Dali je rekao: "To je fantastično! Biću plaćen 100 hiljada dolara po minuti!"
Rekao sam mu da ću uzeti njegov odlivak lica i od toga ću napraviti hiper-realističnog cara galaksije.
Jer se on toliko plaši atentata, da mora da ima robota. Tako da će taj robot da glumi.
"Glava carevog dvojnika lutke se okrenula prema princezi Irulan"
A Dali je rekao: "Pristajem ukoliko mi daš tu skulpturu za moj muzej."
Pristao sam. I tako sam dobio Dalija.
Dali mi je tokom jednog susreta pokazao katalog dela Gigera.
Rekao mi je da misli da on ima talenat.
Video sam to i sam. To je neverovatno.
Tako nešto sam tražio za Harkonene, loše momke.
Gotska planeta, gotske ličnosti. Stoga sam otišao da potražim Gigera.
U Parizu su Hodorovski i O'Banon videli moje radove na izložbi,
pa su hteli da im se pridružim.
Giger nikada pre nije radio na filmovima. Rekao sam mu da mora da radi na filmovima.
To je bilo novo iskustvo za mene i neverovatno fascinantno.
Rekao sam mu da tražim da bude što jeste. "Ti istražuješ najdublje, najcrnje u ljudskoj duši".
"To je dobro. To je tvoja umetnost. Veličanstvena, bolesna umetnost koja će prikazati barona Harkonena."
Sreo sam Hodorovskog prvi put u Parizu, zajedno smo išli na koncert grupe Magma.
U Parizu sam odlučio da tada poznata grupa Magma predstavlja planetu Harkonena.
Magma je bila gotska, vojnička, grozna.
Nisam znao ništa o projektu ili ideji ili o knjigi. Posle sam shvatio o čemu se radi.
Hodorovski nam nije dao nikakve upute u vezi muzike. Predpostavljam da nam je verovao.
Ali dobio sam ideju u vezi muzike nakon što nam je opisao planetu i Harkonene.
Shvatio sam da oni nisu stvarno dobri momci, da su više loši momci.
To je bilo lako zamisliti pošto je naša muzika bila dosta nasilna, teška, tako nešto.
Bio sam začuđen njihovim kvalitetom i rekao sam Hodorovskom da sam se osećao kao Hrist na krstu.
Bio sam ispunjen, pogođen tom muzikom.
Uposlio sam najbolje rok muzičare tog vremena.
Hteo sam da lik Fejda-Raute glumi Mik Džeger.
"Fejd je zapalio leptira i popušio dugački džojnt."
Kako da stupim u kontakt sa osobom koja ne bi bila impresionirana sa mnom kao moćnim rediteljem?
On je na vrhu popularnosti i slave. Kako?
Bio sam pozvan na događaj u Parizu, na veliko okupljanje viđenijih ljudi.
Na drugom kraju velike sobe od otprilike 150 kvadratnih metara je stajao Mik Džeger.
Video sam ga sa velike daljine, a mislim da je i on video mene,
počeo je da se probija kroz gužvu i shvatio sam da želi da dođe do mene.
Prešao je preko sobe i pojavio se predamnom.
Rekao sam mu: "Želim da budeš u mom filmu." On je rekao samo jednu reč: "Hoću."
Često sam bio pozivan u Fabriku Endija Vorhola od strane Kendi Darling i sličnih.
Tamo sam upoznao Udo Kijera, velikog glumca u filmovima Endi Vorhola.
Imao je velike uloge i rekao je da će glumeti za mene.
"Mentat Piter" "Scena 41 - Mučenje Leta"
"Piter otvara sanduk... Klješta..."
"Piter vadi klješta."
"Seče Letovu desnu ruku."
"Baca ruku u sanduk."
"Baron aplaudira."
"Gde su oni?" "Piter seče i drugu ruku."
"Gde su?"
"Seče mu i obe noge."
"Ponesen iznenadnim besom, baron prelazi preko sobe..."
"uzima klješta za sečenje..."
"Žene, deca, stari, bolesni i psi... Svi moraju umreti! Sve istrebite!"
Baron Harkonen je veliko čudovište, koji ima antigravitacione implante.
Lebdi sve vreme jer je mnogo težak.
Orson Vels.
Orson Vels je bio na zlom glasu.
Da je toliko voleo da jede i pije da je znao da "pojede" čitave filmove.
Mnogo je jeo a ne bi završavao filmove jer je bio neraspoložen.
Ali ja sam ga branio. On je genije. On je prava osoba.
Pošto je voleo da jede, dok je u Parizu on posećuje gastronomske restorane.
Stoga, poslao sam sekretaricu da poseti gastronomske restorane Pariza
i da otkrije šta jede Orson Vels.
Otkrili smo restoran u kome je upravo bio. Pio je 6 boca vina i jeo.
Pitao sam šefa restorana koje je najbolje vino koje on voli da pije.
On mi je rekao koje je to vino. Rekao sam da mu pošalju jednu bocu.
Nakon što je popio vino želeo je da priča sa mnom.
Pošto je bio moj idol pričao sam sa njim sa velikim poštovanjem.
Rekao je: "Ne želim to da radim. Ne želim više da glumim."
Onda sam mu ja uputio jedan predlog. "Ukoliko pristanete da glumite,
pored toga sto ću da vas platim za ulogu, uposliću i glavnog kuvara ovog restorana,
da jedete kao i ovde, svakog dana." Rekao je: "Pristajem".
Dobio sam crteže iz filma od Mebijusa koji je skicirao kako treba da izgleda palata Harkonena.
Palata je predstavljala veliku skulpturu barona Harkonena.
Tu je živeo baron Harkonen. Živeo je unutar sebe! Ima veliki ego, ne?
"Glava dvorca"
Glava bi otvorila usta, isplazila jezik, a svemirski brod bi sleteo na jezik.
"Palata Harkonena - dizajn H.R. Gigera"
Bio sam oduševljen kreacijama Harkonena i naslikao sam pet slika u koje sam uložio dosta truda.
Da bi ste ušli u dvorac, morate proći put koji vodi pored cevi.
Ogromne cevi iz kojih iskaču noževi.
Morate ići ovim putem ukoliko želite da dođete do barona.
Izbegavajući smrtonosne noževe.
Ukoliko je put ugrožen, koplja bi se pokrenula i probola ljude
koji bi krenuli prema palati.
Palata u stvari nije opisana u romanu. To je nastalo iz mašte Hodorovskog.
Iz njegovog viđenja priče.
"Scena 90 - Poslednja scena"
"Polova smrt"
Kada je Pol ubijen, on ne umire stvarno jer je on Mesija koji treba da prosvetli čovečanstvo.
Pol: "Kasno je... ja ne mogu biti ubijen... zato što..."
"Pol pada mrtav..."
Na kraju, njegove misli postaju deo svake osobe. On je složeno biće.
Ja sam drugi. Drugi su ja.
Džesika priča Polovim glasom: "Da bi ubio Mesiju onda moraš ubiti i mene..."
Čani priča Polovim glasom: "I mene, jer ja mogu živeti u bilo kom telu."
Ajlija priča Polovim glasom: "Moraš ubiti mene. Ja sam Pol."
Ubijanjem glavnog junaka na samom kraju na određeni način se poistovećujete
ne samo sa glavnim junakom nego i sa njegovom univerzalnom svešću.
Stilgar priča Polovim glasom: "Ja sam Pol." Halek: "Ja sam Pol!"
On umire telom, ali sa druge strane on postaje svako.
Grupa Slobodnjaka: "Ja sam Pol."
Nakon što je celo čovečanstvo prosvetljeno, planeta će se promeniti.
"Stvara se plavi prsten oko planete" "Začin se trese u divljim vibracijama"
Peščana planeta počinje da dobija biljke, životinje, poput rajskog vrta.
"Dina se prekriva vegetacijom, šumama, morima. Zelena Dina."
Dina je mesija među planetama, jer poseduje svest. Sa istom svešću koju ima Pol.
Planeta putuje kroz svemir da prosvetli druge planete.
"Svetleća planeta putuje kroz galaksiju". "Napušta galaksiju"
Promenio sam kraj knjige, očigledno! Knjiga ima nastavak. Planeta nije promenjena.
Planeta nije probuđena, nema kosmičku svest. Nije Mesija. To sam promenio.
"Dina potpuno nestaje". Drugačije je. To je moja vizija Dine.
"Celi ekran je plave boje. Odjavna špica."
Kada pravite film, ne smete poštovati roman. Kao kada ste u braku, ne?
Odlazite sa svojom ženom u belom, ženom u venčanici,
pa ukoliko je previše poštujete, nikada nećete imati dete sa njom.
Treba da pocepate venčanicu i silujete mladu.
Tako ćete dobiti vaš film. Ja sam silovao Frenka Herberta, ovako!
Ali iz ljubavi, iz ljubavi.
Onda je nastala ova knjiga.
To je tako lepa stvar. Tako dobro urađena a u to vreme nije bilo fotokopija.
Rađene su fotografije svakog crteža. U boji.
Tako je dobro odrađeno, sa dosta detalja, kostima, opisi tehnika koje su korišćene.
Svaki filmski studio je dobio jednu knjigu. Svaki. MGM, Universal, svaki.
Mišel Sedu im je dao po jednu knjigu.
Takav pristup je izabran zato što sam smatrao da studiji imaju nepoverenje u Hodorovskog.
Ali kako smo im pokazivali sve uglove kamera, objašnjavali svaku scenu,
način na koji smo hteli da snimamo, nadali smo se da će se opustiti.
Ali nisu. To nije bilo dovoljno.
Nisam bio optimista u Los Andjelesu.
Radilo se o tome sto Francuzi i Amerikanci nekad teško vode dijalog.
Pa mi smo imali takvu situaciju.
Samo što nismo počeli da radimo, ali nam je falilo 5 miliona dolara.
Film bi koštao 15 miliona. Pa mi smo ga procenili na 15 miliona.
Bili smo pozvani u Volt Dizni studio od strane predsednika odbora.
Pogledao je projekat i rekao: "Ovo je divan projekat,
"ali on je kao avion Konkord. Izuzetan, ali nikada se ne bi primio u Americi.
Tada sam shvatio da ćemo se susreti sa mnoštvom problema.
Holivud voli ideje koje podsećaju na već postojeće filmove.
Poput mešavine Parka iz doba jure i Sumraka, ili Hobita i Polja za ubijanja. To za njih ima smisla.
Ali kada naiđe na nešto sto je složeno, što ima zrele teme, što je dvosmisleno,
posebno na film koji ima duhovne i metafizičke ideje, onda se toga studiji najviše plaše.
Uvek bi nas primili sa gostoprimstvom, ali odgovor je uvek bio isti.
Kada bi im dali knjigu bili su veoma impresionirani. Nikada nisu videli tako nešto.
Svaki put bi rekli: "To je veličanstveno. Veoma dobro sastavljeno."
"Rešili ste tehničke probleme tih specijalnih efekata."
"Projekat je ekonomski izvodljiv. Ali ne sviđa nam se vaš reditelj."
Oni nisu bili preodređeni da sude o tom materijalu, oni nisu umetnici, nego službenici i lovatori.
Holivud nije tako zamišljao naučnu fantastiku, nego kao Odiseju u svemiru ili filmove B produkcije.
Ne kao veliki film, koji će koštati milone dolara sa svim efektima. Nisu tako gledali.
Možda je ipak bio malo dug. Možda je film bio malo predug.
Pitali su me da li bi napravio film od 90 minuta, zbog bioskopa.
Rekao sam im: "Ne, zašto vam smeta vreme?" Napraviću film od 12 sati! Od 20 sati!
Pročulo se da će film premašiti budžet i da neće imati publiku koja će hteti da vidi tako dug film.
Smatram da su o tome trebali da se dogovore pre nego što su ponudili film,
jer su trebali da znaju da će studiji uvek odbiti tako bizaran zahtev.
Totalno rasipništvo Hodorovskog, naročito posle El Topa i Svete planine,
nije studijima ulivala poverenje da on može da bude na čelu tako ambicioznog projekta.
Jer je 15 miliona dolara sredinom sedamdesetih bila ogromna suma.
Njihov odgovor je bio negativan bez obzira što su mislili da je sve ostalo savršeno.
Sve je odlično, osim reditelja.
Morate biti poput pesnika. Vaš film mora biti baš onakav kakvim ste ga zamislili.
Ne možete primati upute od drugih osoba da promenite ovo ili ono. Ne!
Film mora da bude onakav kako sam maštao da treba da bude. To je san. Ne menjajte moj san.
Duboko verujem da Holivud nije hteo da uradi ovaj film jer su ga se plašili.
Plašili su se njegove imaginacije, misli i uticaja koji bi mogao da ima na ljude.
Smatram da je to pravi razlog. Ljudi su bili uplašeni.
Ovaj sistem od nas pravi robove. Bez ponosa. Bez dubine.
Sa ovim đavolom u našim džepovima. Ovim neverovatnim novcem u džepovima.
Ovaj novac. Ovo govno. Veliko ništa. Ovaj papir koji ne nosi ništa u sebi.
Filmovi imaju srce.
Imaju misli.
Imaju moć.
Imaju ambiciju. Hteo sam da to da pružim. Zašto da ne?
Film je otkazan u trenutku kada smo sve isplanirali i trebali da počnemo da gradimo kulise.
Bili su raštrkani na raznim stranama pre nego što su trebali da odu u Alžir da počnu snimanje.
Bio je poslat ovde da istraži zalihe filmova. Onda je dobio poziv. Gotovo je.
Nema novca.
On je poludeo. Sve što je imao je bilo u Parizu.
Prodao je svoj auto. Pao je na krevet i ostao na njemu dve nedelje dok nije sve izludeo.
Totalna propast što nikada nije snimljen. Film bi bio zaista neverovatan.
Bio sam razočaran. Naravno da jesam.
To je kao da imate zacrtan život, "Moj zivot je mogao biti ovakav".
Bio sam razočaran, veoma razočaran jer sam verovao u taj film.
Alehandro je, ja mislim, bio veoma povređen i razočaran. Veliki neuspeh.
Ovo je moja verzija događaja, mislim da posle toga nije bio raspoložen da radi nešto drugo,
jer je to bilo njegovo životno delo, verujem. To je moje mišljenje.
Mislim da je poniženje koje je Alehandro doživeo, da nije izabran zato što je originalan,
isuviše nadrealan, ostavilo na njemu trajne posledice. Mislim da to on nosi u srcu ceo svoj život.
Bio sam ubeđivan da će to biti nešto veliko.
A onda je ćerka Dina de Laurentisa došla i otela projekat od nas i dala ga Dejvidu Linču.
Onda sam čuo da ce Dejvid Linč da ga režira. Bio sam u bolovima, jer se divim njemu. On to može!
On je jedini koji je to mogao u tom trenutku. On će to uraditi!
Patio sam jer je to bi moj san. A druga osoba će ga sprovesti u delo
možda bolje od mene.
Kada je došlo vreme da film prikažu ovde, nisam smeo da ga pogledam jer sa mislio da ću umreti.
Sinovi su mi rekli: "Ne, mi smo ratnici. Moraš otići da ga pogledaš."
Odveli su me poput bolesne osobe u bioskop. Mislio sam da ću plakati. I onda je film počeo.
Malo po malo, malo po malo, bio sam sve srećniji, jer je film bio užasan!
Taj film je promašaj! To je bila ljudska reakcija, zar ne?
To nije lepo od mene, ali sam tako reagovao.
To nije moguće. To nije krivica Dejvida Linča, jer je on veliki umetnik.
Producenti su krivi za to.
Nikada nisam video film. Niti ću ga videti.
Hodorovski je bio ispred svog vremena. Problem je što je doneo mnogo ideja
za koje su trebale decenije da bi bile shvaćene. Mislim, kada želite da menjate svest publike,
svest čelnika Holivuda, onda morate biti izuzetno strpljivi, poput planetologa Kajnsa iz romana.
Te stvari zahtevaju hiljade godina. Polako, te ideje mogu prodreti u sistem.
Ali Hodorovski se nadao da će se to desiti za njegova života. Da će se desiti sada.
Istina je da će proći mnogo generacija pre nego što filmovi krenu putem kojim se Hodorovski nadao.
Iz tog predpostavimo neuspeha nastalo je mnogo toga.
Kada nesto dođe u naše zivot, kažemo "da". Kada nešto ode iz našeg zivota, kažemo "da".
Nećemo moći da napravimo Dinu? Da! Da, nećemo to da uradimo!
Pa šta? Pa šta?
Dina je iz sveta snova ali snovi menjaju stvarni svet.
Naš film je poput Pola, njegovo grlo je prerezano, film nije napravljen, ubijen,
ali možete čuti u nekim drugim filmovima: "Ja sam Dina, ja sam Dina."
Mislim da je postala putokaz za neke.
U svakom slučaju ubeđen sam da je knjiga o snimanju filma prošla kroz mnoge dvorane Holivuda.
Ne mogu da zamislim da nije bilo tako. Ta pomisao mi pruža zadovoljstvo.
Morate da gledate sa dobre strane.
U prvim Zvezdanim ratovima iz 1977 ima mnogo tragova onoga što je Hodorovski prethodno zamislio.
"Pol napada po drugi put, ali robot zaustavlja udarac." Pogledajte samo kako su zamišljene borbe mačevima.
Vidimo neverovatnu količinu uticaja.
Postoji scena u kojoj se Pol bori sa robotom tokom treninga, koja strašno podseća
na scenu u kojoj se Luk bori protiv lopte.
Ono što sam našao da je interesantno je da postoji naznaka da robot ima prikaz ispred očiju,
displej kojim analizira njegovu okolinu.
Nisam mogao da se setim nijednog ranijeg filma koji ima ovakvu vrstu scene,
koju smo mi kasnije videli hiljadu puta. Terminator koji gleda nekog i analizira njegovo lice.
Ovo je slučaj filma koji nije napravljen ali je ostavio svoje tragove u toliko drugih.
Giger je stvorio čudovište Aliena - Osmog putnika.
Zašto je stvorio to čudovište? Zbog Dona O'Banona koji je napisao scenario.
Uzeli su i Mebijusa, Gigera, Fosa.
Holivud je počeo da koristi moju ekipu.
To je bilo fantasticno.
Dina je poput golemog asteroida koji je zamalo promašio Zemlju,
ali je opet uspeo da osemeni Zemlju svim tim neverovatnim bakterijama.
Da kojim slučajem nije započet rad na Dini Hodorovskog, ne bi se desio Osmi putnik, a da se on nije desio,
onda se ni Blejd Raner - Istrebljivač ne bi desio.
Da se on nije desio ne bi bilo Vilijema Gibsona, nema Matriksa, i ostalih koji bi logično nastali.
Mnogi ljudi su poneli slike i ideje sa sobom i iskoristili ih u drugim projektima.
Stoga, sve vodi nazad do Hodorovskog.
Kada ste upleteni u stvaranje tako velikog projekta a niste imali mogućnosti da to sprovedete u delo,
onda ono nastavlja da živi u vašoj glavi, a nemate priliku da ga upotrebite.
Takva priča može dugo da ostane u vašoj glavi i progoni vas u snovima do kraja života.
Mebijus me je pita: "Šta ćeš sada? Umrećeš?"
Ne. Neću umreti. Za mene je poraz samo način da promenim stvari.
Ukoliko ne uradimo to. Dina na kojoj smo mi radili.
Osnove Dine dolaze od Herberta, ali ova Dina dolazi od svih nas.
Ona je vidljiva. Ona je kreacija.
Onda ću iskoristiti sve sto sam hteo da stavim u Dinu i napraviću stripove.
Rekao sam Mebijusu: "Zašto ne bismo napravili strip?" I tako je nastao Inkal.
Mnogo prizora iz Dine su sada u ovom stripu.
Zatim sam u Argentini upoznao Španca, Huana Gimeneza.
Sa njim sam napravio sve svemirske brodove iz Dine i stavili smo ih u strip Metabaroni.
Čak i vojvodu Leta. Kastriranog od strane bika.
Nailazimo na čarobnicu koja će uzeti kap njegove krvi sa ciljem da rodi dete.
Uradio sam to u ovom stripu, kao da sam snimao film.
Počeo sam sa Dinom, ali sam otišao još dalje, zar ne?
Nisam se predao i odradio sam svoj posao.
Bilo bi fantastično kada bi neko i nakon moje smrti uzeo ovaj scenario i uradio animirane slike.
Danas je to moguće. Oni mogu da snime moj film kada umrem.
Imam 84 godine ali i dalje stvaram. Nisam gggggg.
Ceo život sam stvarao i biće toga još i još. Um je kao svemir. Stalno se širi.
Poput svemira, baš poput svemira se širi moj um.
Svakodnevno se širi moj um.
To je bio cilj mog filma. Da proširi umove svih ljudi koji su radili na njemu.
Od producenata i umetnika do radnika. Rad na ovom filmu je trebalo da svima proširi um.
Film je bio ambiciozan, ali ne previše. Bio je ambiciozan.
Moja je ambicija da živim 300 godina. To se neće desiti. Možda ću živeti još jednu godinu.
Ali važno je da imam tu ambiciju. Zašto ne bi smo imali ambiciju?
Zašto?
Imajte najveću moguću ambiciju. Želite da budete besmrtni? Borite se za to.
Učinite to.
Želite da snimite najfantastičnije umetničko delo od filma? Pokušajte.
Nije važno ukoliko ne uspete. Važno je da probamo.
Posle Dine, Alehandro Hodorovski i Mišel Sedu su se razišli.
35 godina kasnije, sreli su se tokom snimanja ovog dokumentarnog filma i odlučili da urade zajedno
još jedan film, Ples realnosti.
To je prvi film Alehandra Hodorovskog u 23 godine.
Glavnu ulogu igra njegov sin Brontis, a premijeru je imao na Kanskom festivalu 2013.
preveo i podesio vreme titlova: Marko Kuzmanović bbjoe48@yahoo.com
Preuzeto sa www.titlovi.com