När jag var tio var jag den smalaste pojken i Tiberias.
Folk sa:
"Menahem, när han går på gatan ser man honom inte."
Så jag blev spelevinken i klassen.
Jag var rolig och berättade historier.
Jag tog några foton från mammas bibliotek
och gjorde en rulle, som en toarulle.
Jag började förbereda spännande historier som jag hittade på
baserade på den här primitiva filmmaskinen.
Jag satte upp små annonser i skolan
där det stod att på lördag morgon klockan tio
kommer en film skapad av Menahem att visas.
Ingen kom.
Så jag tänkte: "Vad ska jag göra för att få dem att se mina filmer?"
Sen kom jag på en idé.
Och den har jag haft med mig hela livet.
Man måste betala publiken. Jag satte upp en ny annons:
"Den som vill komma och se min film får en penny."
Och det blev fullsatt.
Kan jag sätta mig? Ja, tack.
Menahem, får jag fråga dig: Hur blir man filmmakare?
Gör inget annat.
Om du älskar film
och vill bli filmmakare
så måste man ge sig själv åt filmen.
Man måste...
glömma sitt andra liv.
Man måste...
drömma om filmen, stjäla pengarna
döda sin faster, ta hennes pengar och göra filmen.
Tagning!
Det här är Menahem Golan
en ung teaterregissör som gör sin debut inom filmen
med sin första film "Eldorado".
Du pratar franska. Du går härifrån till andra sidan.
Golan hävdar att han inte vill göra konst
och att hans gud är publiken.
Han vill göra filmer som de gör i Hollywood.
Menahem Golan har fått "David's Harp," en israelisk "Oscar"
för bästa regissör för filmen "Eldorado".
Han garanterar att vi får höra mer om honom.
En dag fick jag ett samtal från farbror Shmulik, Yorams pappa.
"Menahem, kan du hjälpa mig med Yoram?"
"Han vill inte gå i skolan."
"Han sitter i kassan och säljer biljetter."
Yoram är min kusin.
Så jag sa:
"Skicka honom till mig, till Tel Aviv"
"så ska jag se vad jag kan göra."
Okej.
Vi börjar om.
Jag vill börja från början. Från början?
Ja, jag vill veta hur det började för dig.
När jag var tre byggde min pappa en biograf.
Och det var nog mitt öde
för sen kommer jag ihåg att jag var ute och hängde upp affischer
och när jag var sex, sju satt jag redan i kassan.
Varje fredag i tidningen
fanns stora annonser med bilder från filmerna.
Jag klippte ut dem, delade upp dem och sålde.
Jag lekte med dem, som Monopol. Jag lekte att jag sålde film.
Och jag tjänade pengar!
Yoram kom till Tel Aviv.
Han började jobba med mig på mitt företag Noah Films.
Då producerade jag "Sallah Shabati"
och gav Yoram jobbet att distribuera den.
Jag kände att han kunde distribution på ren instinkt.
Att arbeta med nåt som var ens hobby
och att få det som jobb, bättre än så blir det inte.
Jag ska döda dig! Jag ska döda allihop!
Jag minns en sak.
Vi hade en provvisning för våra vänner
kollegor från branschen.
Kishon står upp. Yoram står upp. Vi ser på filmen.
Tystnad.
Tårar rinner på Kishons kinder.
Han sa: "De skrattar inte."
"De skrattar inte."
Jag sa: "Tålamod."
"Vi provar på en riktig publik."
Filmen hade premiär på biografen Hod.
Så fort den började hördes vrål av skratt.
Det var den första som nominerades för en Oscar.
Det var succé. Grattis.
Efter succén "Sallah Shabati"
arbetar Menahem Golan med en ny film.
Den här gången en Hollywoodfilm på engelska med amerikanska stjärnor.
Filmen heter "Destination Kairo."
Sen producerade Menahem filmen "Destination Kairo".
Och han samarbetade med Nordamerika
för nästan ingenting, 75 000 dollar.
Och filmen kostade mer än en miljon dollar.
Jag sa: "Hur ska vi få tillbaka det?"
Misstaget var att filma på engelska.
Till och med de israeliska skådespelarna pratade engelska.
Kom igen, Jabar, imorgon är en annan dag.
Och en israelisk skådespelare som pratar engelska...
pratar med brytning. Ta dem.
Filmen var en katastrof, ett misslyckande.
För oss var det den första filmen vi förlorade pengar på.
Vad heter du? Gissa.
Jag vet inte. Gissa.
Ester? Miriam?
Mazal? Nej!
Jag vet inte.
Jag var med i "Dizengoffs kommandotrupp".
Efter pjäsen sa Menahem Golan till mig:
"Jag gör en film med dig!"
Jag sa: "Okej."
"Kom till mitt kontor imorgon!"
Jag gick in på kontoret, hela jag skakade.
Jag såg ett domstolsföreläggande
och Menahem pratade i telefon med sin fru.
"Rachel..."
"Rachel, lugna dig."
"Ta med radion till grannarna."
Min fru... Jag skilde mig nästan. Skojar du?
Jag sålde huset tre gånger. En gång sålde jag kylen, det är sant.
Men om du frågar mig om jag måste sälja min lägenhet
för att göra "White Flags", så gör jag det.
Men jag har ingen lägenhet längre.
Har ni nåt mindre dyrt?
Det är det billigaste.
Jag kom till Menahem och han hade problem.
Jag tog alla mina sparpengar sen min Bar mitzvah.
Jag skrev på med honom på banken
och vi blev partners, lika delar.
Mizrahi, det finns en gud.
Mizrahi, det finns en gud!
Sen började vi göra en serie
med succéer, massor av pengar.
Antalet spelfilmer har ökat.
Menahem Golan gör för närvarande en film...
Den nya israeliska filmen "Eight in the Footsteps of One"
av Menahem Golan hade premiär.
Menahem Golans film "Margo Sheli"...
Premiären av "Dalia Vehamalahim".
"Tuvia Vesheva Benotav", "The big break."
Premiären av den israeliska filmen ägde rum i Jerusalem...
Shoshana...
Igår föreslog jag skilsmässa. Det menar du inte.
Han sov över. Det här är Eliyahu.
Vad heter du i efternamn? Carasso. Jag känner honom.
Vad vill du ha? Vad älskar du?
Det här?
Skrik inte. Jag kan inte göra det här längre, Sammy.
Ger han inte upp?
Han vill att Mike ger upp.
Jag väljer projekt.
Yoram tog hand om finanserna.
Han gjorde sitt jobb perfekt.
Jag var väldigt stolt över honom.
När man jobbade med Menahem var han pappan
och jag var barnet.
För honom förblev det så.
Han accepterade inte att jag växte upp.
Sluta oroa dig. Vi klarar oss.
De kompletterade varann.
Till och med när de pratade med en tredje part
avslutade de varandras meningar. Det var ett ostoppbart tåg.
Trevlig helg!
Vi redovisar inte för varann.
Det har vi aldrig gjort.
Aldrig.
Vi är mer än bröder. Vi skriver varandras signaturer på checkar.
Yoram och min far var gifta, i princip.
Om en av dem köpte en blå Chevrolet
köpte den andra en grön.
De var samma person för mig.
De skulle inte klara sig utan varann.
Denna kväll lutar vi oss tillbaka...
Nu får ni vara tysta och lyssna på Haggadah.
"Vi var slavar under farao."
"Gud befriade oss med en knuten näve och en utsträckt arm."
Det här är för barnen.
James Coburns agent...
Jag ringer upp. Nej, han vill prata med dig.
Ta en paus. Jag är mitt i seder.
Jag återkommer.
Affärer mitt i seder. Det har aldrig hänt förut.
De spelade "snäll polis, elak polis".
Menahem sa: "Vad du än vill".
Och Yoram sa: "Nej, aldrig!"
Menahem sa: "Honom jag vill ha!"
Jag såg på dem fram och tillbaka
och jag visste att de redan hade bestämt hur mycket jag skulle få.
Mitt på dagen i kasbahn när marknaden var öppen...
Gick jag runt med huvudet högt...
När vi filmade "Kazablan" tog Menahem in massor av folk
för ett stort nummer, "We all know". Massor av tonåringar.
Och han sa: "De kommer att vilja ha din autograf."
"Sitt i husvagnen."
"När du hör inledningen kan du komma ut, så börjar vi."
Så det gjorde jag.
Jag gick ut bland hundratals ungdomar, men ingen tittade på mig.
Ingen alls!
Han kanske hade sagt åt dem.
Han kanske hade skrämt dem med sitt skrikande.
Tystnad!
Han hade tagit dit tre skolor med arabstudenter från Jaffa.
De visste inte vem jag var.
De brydde sig inte.
De sjöng: "Vi är alla judar, det är så trevligt."
Vi är alla judar, det är så trevligt.
Hundra procent judar.
Sefarder eller ashkenaser...
Zachi, kör.
De var kända i branschen.
Man måste vara överdriven.
Precis som här.
De var Israels Hollywood.
Boaz och jag gick klockan tre på morgonen
och skrek och väckte folk: "Eskimo Limon! Lemon Popsicle!"
"Vilken film!"
Skådespelarna tittade på oss som om vi var galna.
När filmen var klar åkte vi till Milano
för att sälja den.
Hörsalen var utsåld
och plötsligt började folk gå ut därifrån.
Jag vill gråta. "Varför?"
Den är ju en succé i Israel. Gillar folk inte filmen?
Var jag galen.
Men de gick ut från filmvisningen mitt i filmen
för att köpa den.
Så att konkurrenten inte skulle få den.
De sa att vi inte skulle kunna gå på gatan ifred.
Yoram sa det, tror jag. Han hade rätt.
De hade en gås
som la guldägg.
Den här filmens framgång var på många sätt kopplingen till Amerika.
Och nu blir vi seriösa.
Vi trodde att vi hade nått toppen.
Och vi är filmmakare, så vi ville göra nåt helt annorlunda.
Så vi beslöt att lämna Israel och åka till Amerika.
Hallå?
Hallå. Micha, hur är det?
Bra, Menahem? Ja.
Hur mår du? Mycket bra.
Jag är i Los Angeles.
Jaha, då behöver jag inte skrika.
Cannon Films, kan jag hjälpa dig?
På hedersord. Okej, jag litar på dig.
Ett handslag är som ett avtal hos oss.
Har du ett namn på filmen?
Vi har ett namn: "Screwing Around".
Va? "Screwing Around".
"Screwing"? Screwing, Screwing,
Vet du vad det är?
"Screwing"? Screwing: S som i Sara.
C, R, E, W, I, N, G, Screwing.
Det betyder att knulla. Screwing betyder knulla.
Victor.
Ja. Det är Yoram.
Din jävel, din jävel. Var är pengarna?
Du lovar och lovar, men betalar inget.
Om jag inte får... Prata inte med mig igen.
Vi är klara.
Vid den tiden var det olagligt att ta ut pengar ur Israel.
Så vi flög till Amerika med 500 dollar på fickan.
Vi delade på en liten lägenhet och var rumskompisar.
Vi åt varmkorv varje dag.
Och arbetade från ett litet kontor i Los Angeles värsta kvarter.
Det var inte så glamoröst, men det var den bästa tiden i våra liv.
Hela tiden, hela tiden. Fortsätt. Spänning och action.
Otäcka röster.
Du vet. Ingen musik här.
Här, stanna.
Mina herrar! Nu blir det action.
Om helvetet på jorden finns är det innanför dessa väggar.
Det här är den israeliska duon Menahem Golan och Yoram Globus.
De vill ta över Hollywood med sitt bolag Cannon Films.
Och vad gör de för filmer?
Vissa kritiker kallar dem "schlockfilmer".
Men det är bara lågbudgetfilmer.
Vill du tjäna 30 miljoner?
Aldrig. Vad skulle jag göra med dem?
Jag kanske kan göra 30 filmer. Men vad skulle jag göra med 30 miljoner?
Jag skulle känna mig som en brottsling
om jag la så mycket på att göra en film.
Jag har inte gjort allt jag vill.
Jag har fortfarande mål.
Jag vill göra en film som blir en världssuccé.
När jag gjorde en framgångsrik film i Israel
gick jag till bion. Det var fullsatt och folk slogs för att komma in.
Det har inte hänt här än. Och det händer nog inte snart.
Jag måste först göra en riktig amerikansk film
som de kan identifiera sig med.
Jag är ju inte amerikan, så det är inte lätt. Men jag ska göra det.
År 1994 kontrolleras världen av en kraft.
"The Apple" är en film jag regisserade om hippies.
När vi började med den tyckte vi att musiken var väldigt ny
och vi älskade den.
Vi älskade historien, vi gillade färgen i filmen
och vi trodde att den skulle erövra världen.
När den var klar valdes den ut till Montrealfestivalen
som öppningsfilm.
Mitt under filmen
lämnade folk bion
och buade åt filmen.
Det var vårt största fiasko.
Menahem sa till mig: "Jag går på toa."
När han inte var tillbaka efter tio minuter sa jag:
"Vi letar."
Jag gick upp till åttonde våningen.
Jag stod på balkongen och ville ta livet av mig.
Jag ville hoppa.
Det var Yoram som jagade mig. Han höll mig och sa:
"Det kommer andra filmer."
En dag sa min dotter:
"Du skulle se vad som händer på stranden."
"Tonåringarna har en ny dans."
"Den blir större hela tiden."
Så jag gjorde en film om den.
Vi sa: "Vi ska göra en film, och vi ska göra den snabbt."
"För om vi inte gör det gör nån annan den före oss."
Så hur gör man den snabbt?
Med israeler.
Klockan två på natten ringde det.
Efter att inte ha pratat på flera år
börjar man med: "Väckte jag dig?"
Inget sånt. Hans första mening var:
"Yoel, vet du vad breakdancing är?"
"De där som snurrar runt på huvudet?" "Ja, precis."
"Hoppa på ett plan!"
Jag kom till Los Angeles och åkte direkt till studion.
Runt 50 afroamerikaner och puertoricaner...
och högtalare lika stora som den här dörren.
Ett öronbedövande ljud, och de dansade...
Jag sa: "Vad gör jag här?"
De normala 16 veckorna för att filma
kortades ner till tre veckor.
Stressen av att göra en film intensifierades.
Joel Silberg stod inför ett hårt schema.
Filmen redigeras nu i Los Angeles, medan jag filmar.
Och när jag kommer till Los Angeles om en vecka
är den klar.
Det här är den nya dansen som kommer att ta världen med storm.
MGM var vår distributör.
Vi visade filmen i deras stora salong.
I slutet tittade jag på dem. De sov nästan.
Vi har problem här.
De kommer inte att kunna dansa här. Varför inte?
"Det är en 'schvartze' film." Så sa de.
Vi visste att den måste komma ut fort.
Så jag sa:
"Jag garanterar distributionen."
"Om ni förlorar på den så betalar jag."
Han sa: "Okej!"
"Men ni får hälften av era intäkter."
Breakdancing sker i de mest osannolika miljöer.
Shabba Doo och Boogaloo Shrimp
kom hela vägen från Amerika för att dansa för folket i Cannes.
Det här är en film vi började med för 12 veckor sen.
Och den visas redan.
Fans har sprungit till biograferna
där "Breakin'" har dragit in 18,5 miljoner dollar
sen den hade premiär för tre veckor sen.
Alla kan bli rika på det här!
I år är Golan och Globus stora hit "Breakin'".
Den kostade en miljon att göra.
Och har hittills dragit in mer än 56 miljoner.
I Amerika drog den in nästan 100 miljoner dollar.
Det är galet. Den kostade 1,2 miljoner.
Det här är det Hollywood de flesta känner till och älskar.
De fina bilarna, de lyxiga restaurangerna och de fina husen.
Golan och Globus vill inte ha nåt med det att göra.
De driver sitt företag som en fabrik, utan krusiduller.
Långa arbetsdagar och låg lön är normen.
Vi är inte såna som äter på Ma Maison eller Jimmy's.
Fina, dyra restauranger. Det är inte vi.
Äter ni mackor här? Vi äter mackor här.
Det är sant.
VI äter mackor här varje lunch.
Ni blir nog överraskade över hur gärna de vill göra affärer med er.
Huvudsaken är att inte tveka, utan att våga chansa.
99 procent av en filmbudget går till vita duken.
Inte till limousiner och luncher.
VI har inte tid med det.
Tiden Menahem lägger på några luncher kan han göra en annan film på.
Jag ändrar filmen och musiken lite.
Jag letar efter en titel. Jag har en men är inte säker. Fundera lite.
"Stop that Marriage". Det är titeln nu.
Vi tänkte på "Holiday in Rome". "Holiday in Venice."
"Marriage in Venice".
Det är ett bra namn. "Marriage in Venice."
Eller "Stop that Marriage".
"Marriage in Venice." Får vi nån lunch?
Jag satt med min fru på en fransk restaurang.
Ut kom en servitör, en snygg, ung man
med två tallrikar soppa.
Han sa på franska: "Är du monsieur Golan?"
Jag sa: "Ja."
Han lyfte sin högra fot och gnuggade mitt huvud.
Soppan rörde sig inte.
Jag sparkade ovanför hans huvud.
Och han gav mig... "Kom till mitt kontor imorgon."
"Vi ska prata, du och jag."
Jag gick till hans kontor och försökte få igång en dialog.
Jag tog av tröjan och jackan och visade honom: "Jag har muskler."
"Jag kan gå ner i split."
Jag tog fram en stol och förberedde för en split.
"Jag kan slåss. Karate, vad som helst. Gratis!"
Han sa: "Van Dam..." Jag tog nog i för mycket.
"Sitt ner."
"Michael Dudikoff är en stjärna. Vad ska jag göra med muskler?"
"Jag behöver skådespeleri."
Jag sa: "Menahem, snälla..."
Jag bröt ihop.
Och han såg mig, med sitt stora hjärta.
"Gör inte så framför mig. Sätt dig ner, sitt."
Och han såg mig. "Förlåt mig, förlåt." Jag grät.
Och han tänkte och tänkte.
"Carrie, kom hit med Blood Sport." Och hon kom.
"Du vill bli stjärna. Jag ska göra dig till stjärna."
Lågbudgetfilmer som är väldigt kommersiella är Cannons varumärke.
Kritiker kallar det exploatering som vädjar till de lägsta filmsmakerna.
Cannon var min favorit som barn. När vi såg logotypen
med de där två C: na
tänkte vi: "Det här blir bra!"
Man visste att det skulle bli vapen, tjejer, naket, våld.
Cannon var synonymt med häftigt. Inget annat bolag gjorde det.
Cannon skapar lågbudgetfilmer i massor.
Med enkla handlingar
och inga tvivel om vem som är ond och god.
Publiken går in till mina filmer med frustration.
Trots att det är underhållning
lämnar de biografen med en viss lättnad.
En känsla av att nåt är avklarat. Trots att det bara är en film.
De mår lite bättre än när de kom in. För den goda killen vinner.
Man kan gå på bio
och bara titta på vita duken.
Man kan slappna av och glömma sina problem.
För det blir roligt att titta på, helt enkelt.
Och man hejar på killen och hoppas att elakingen får stryk.
Och det fick han.
Sen går man ut och säger: "Jag gillar honom."
"Ja, Bronson är cool."
Att se Chuck Norris åka genom en galleria och skjuta folk med uzis
var spännande som barn.
Ryssen invaderade, det var ninjor överallt.
Det var så kul att som 12, 13 14åring
var det fantastiskt att se dem.
Jaså, du utmanar mig?
Två israeler kom in och tog över amerikansk populärkultur.
Filmer var vår enda källa då. Internet fanns ju inte.
YouTube fanns inte. Man fick inte tag på saker.
Folk såg filmerna om och om igen, och imiterade dem.
För det var vår enda källa till kultur.
De visade ninjor, Chuck Norris, Charles Bronson och breakdance.
Många av Cannons filmer avfärdades som skräp
eller strunt, och det störde mig som barn
och stör mig fortfarande.
Tarantino sa till mig:
"Jag har en kopia av 'Ninja III: The Domination'".
Vi såg den tillsammans.
Den bästa regissören i världen älskar den filmen.
Här är Cannes, där den prestigefyllda filmfestivalen hålls varje år.
Ni känner till glamouren, Rivieran, stjärnorna.
Men det finns en annan sida, en affärsmässig sida man inte får se.
Producenter från hela världen kommer hit
för att sälja sina filmer till distributörer i hela världen.
Där kommer Golan och Globus brainstorming in.
De har varit så framgångsrika att de bara behöver berätta om en ny film
och sen vänta på hotellrummet för att pengarna ska rulla in.
De var experter på att finansiera, sälja och sen producera.
De sålde först och producerade sen.
Och det funkade.
Stallone är ju klar, men är det skrivet och klart?
Äger du rättigheterna? Ja.
Då kan vi prata vidare.
Jag tar med Cassavetes och Gena Rowlands till Tokyo.
Jag tillåter inte en dialogscen som varar längre än en sida.
"Våldets nakna ansikte", du vet, med Roger Moore,
Det är en fantastisk film för Argentina.
Jag är Yoram Globus. Vår chef.
Jag har sålt mycket till Indien.
Förr åkte man dit med en färdig film.
Man visade den, och hoppades på köpare.
Men jag började sälja filmer
utan att de läste manus.
Utan att de visste vad de köpte.
När vi anlitade stjärnor fotade vi för att göra en affisch.
Den var viktigare än filmen.
Till slut litade distributörerna på oss så mycket
att jag sålde dem ett helt år
med tiofemton filmer, utan titel!
Affischer har invaderat Cannes.
De stora hotellen, strandpromenaden. Cannon är här.
Vi skrattade åt Menahem när han kom hit för sexsju år sen.
Men han har blivit mäktig. Cannon gjorde fler filmer
har mer inflytande, fler distributörer, spenderar mer pengar.
Och personligen
så lägger han mer pengar på min tidning. Han kommer in varje dag
och säger: "Jag vill ha 10 000 dollar. Det här..."
Han är galen. Han spenderar massor, och sen tjänar han tillbaka det.
Nåt gör han ju rätt.
Cannon gör vad som helst för reklam.
Den största PRkuppen på hela festivalen
var ankomsten av ett piratskepp
som förra året användes
i Roman Polanskis nya film, "Pirater".
Efter ett par år
kallades det inte Filmfestivalen i Cannes.
Den kallades Cannons filmfestival.
Cannon är Menahem Golan och Yoram Globus.
Globus, med skägg, drar in pengar, och Golan spenderar dem.
För sju år sen betalade de en halv miljon för Cannon.
Idag är det värt ett tusen miljoner.
Och det är en mäktig faktor i filmbranschen.
Det är bra att få bra kritik på filmer.
Men det är också viktigt att folk vill komma och se filmen.
För om de kommer stöder de dig i nästa film du gör.
Vi måste ha presskonferens nu. Sitt ner.
En mening på franska:
För mig är filmskapande en kärlekshistoria.
Golan är den typiska israelen som har lyckats.
Trots att han har erövrat Hollywood och miljontals amerikanska tittare
har han inte erövrat kritikerna. Varken i USA eller Israel.
Båda är kritiska.
Gene Siskel och Roger Ebert från "TV's at the movies" säger
att Golan och Globus inte är filmskapare, bara smarta affärsmän.
De är bra på att göra affärer.
De har hittills inte gjort en enda bra film.
Efter Cannons nya film har pressen varit fientlig.
"Språket är grovt och Bronsons rollfigur..."
"Blodig och våldsam, exploaterar hat..."
"Resultatet är lika äcklande som i originalet från 1974."
Vi tittar på årets riktiga bottennapp.
Inför en film var kritikerna enade
om att den var en flopp. "Bolero."
"Nästan löjlig."
Det var mjukporr
där ms Derek visade det vi nu måste kalla hennes offentliga kroppsdelar.
Du får så mycket PR.
Om kritikerna inte är din gud, vem är det?
Publiken.
Tittarna, som blir underhållna.
De som skrattar och gråter. De som blir berörda.
Och som köper biljetter.
För att de vill se filmen.
Det andra jag älskar, som är min gud
är det jag gör imorgon.
Men ekonomisk succé räcker inte för Golan. Han vill ha en Oscar.
Från sin takvåning efter en lång dags filmande
pratar han med Yoram Globus på telefon.
Han lyckas få med stora internationella stjärnor
för framtida projekt.
Vet du vad som händer med Godard? JeanLuc Godard?
Trots sitt rykte som affärsmän
försöker Golan och Globus
göra prestigefilmer som John Cassavetes "Love Streams".
Jag är stolt över den.
Och jag är stolt över dig. Ingen annan ville göra den.
Vi kunde ha svalts av Hollywood och blivit som alla andra.
Vi ville inte det. Vi tog med Europa till Hollywood.
Vem fan är du?
Och när Taiwan ville köpa "Death Wish 3"
sa vi:
"Ledsen, du måste ta John Cassavetes först."
"Annars får du inte Bronson."
Nu vet vi att de i Taiwan måste se en Altmanfilm.
De måste se Zeffirelli. De kommer att se "Otello"
för annars får de inte se Bronson!
Tagning!
Jag kom till Amerika
när jag var en välkänd regissör i Europa och Ryssland.
Under tre år av arbetslöshet förstod jag långsamt
att ingen kände till mig.
Pollock presenterade mig för Menahem på en bar.
Han sa: "Det här är en ung man som du borde prata med."
Menahem sa: "Kom till mitt rum imorgon."
Så jag kom till hans rum.
Han stod i kalsongerna och rakade sig.
Han sa: "Berätta historien." Så jag berättade.
Jag dansade runt lite. Det var ryskt
så jag valde Jugoslavien.
Sen avbröt han mig: "Placera det i Amerika så gör jag det."
"Fundera på det."
Innan jag hade druckit kaffe visste jag
att jag skulle göra vad som helst för att de skulle säga ja.
Gör det du måste så gör jag det jag måste.
Det som händer händer.
Menahem hördes innan man kom dit.
"Jon! Den här filmen har allt, manuset är fantastiskt"
"fantastiska roller, det är underbart!"
"Man måste vara en idiot för att inte göra den!"
När en man kommer in efter en dag
och ser vad du har gjort
så ser du honom inte i ögonen. Du tittar ner på golvet.
För du vill inte se fruktan i hans ögon
när du hoppar upp och tar tag i hans huvud och dunkar det i golvet.
De nominerade för bästa skådespelare
i en spelfilm är:
Harrison Ford i "Vittne till mord".
Gene Hackman i "Två gånger i livet".
William Hurt i "Spindelkvinnans kyss".
Jon Voight i "Runaway Train".
Vinnaren är...
Jon Voight.
"Runaway Train" av den ryske regissören Konchalovsky
är en av tre Cannonfilmer som valts ut till den prestigefyllda tävlingen.
De andra är Sam Shepards "Fool For Love" och Zeffirellis "Otello".
Planer finns också på att JeanLuc Godard ska regissera "King Lear".
Är det här ditt namn? Ja, det är jag.
Vad är det? Det är ett kontrakt jag skrev på.
I förrgår eftermiddag på en bar.
Vi hade inget papper och det här fanns där.
Det här är JeanLuc Godard.
Vi träffades. Jag sa: "Hej, mr Godard."
Min första mening var: "Vad vill du göra med Cannon?"
Och han svarade: "Vad vill du göra med Godard?"
Jag sa: "Vi gör en film."
Nån kom och sa: "Jag har en idé."
"Vilken bra idé!" Sen skrev de kontrakt på en servett.
Så var det. De ringde mig
och jag sa: "Vi måste ha mer än en servett."
"Nej, nej. En servett räcker. Jag litar på honom."
Det var som att gå tillbaka
till de ursprungliga immigranterna som började med det här.
Mogulerna. Han var sån.
Menahem Golan, Yoram Globus, 47 filmer i Cannes. Cannon.
Cannon investerade en miljard francs
i de 47 filmer de visar på festivalen.
Vilken tillfredsställelse är det för er två
att prata med några av dem
som kanske inte svarade när ni ringde för några år sen?
Vi hyser inte agg mot Hollywood. Definitivt inte.
Och vi pratar med alla som inte pratade med oss.
Jag äger dig. Du har hållit dig undan i åratal.
Släpp det. Du vet det.
Kom tillbaka.
Låt honom inte psyka dig. Minns vad du sa!
En dag kom en skådis med ett manus
som jag gillade. Det handlade om armbrottning.
Så jag ringde Stallones advokat. Han tjänade redan miljoner.
Så advokaten sa: "Menahem, du får honom inte. Han får sex miljoner."
Så jag sa: "Jag vill inte betala sex miljoner."
"Varför ringer du, då?"
"Jag vill ge honom tio." Veckan efter hade vi ett kontrakt.
Andra bolag har en lång och hetsig kontraktsprocess.
Efter 20 utkast kan man ha ett mycket bättre manus
eller så har man trasslat in sig och så blir det ingen film.
Med Cannon var det omedelbart "ja" eller "nej", och sen filmade man.
Cannon Films.
Bolaget för het, spännande filmunderhållning.
Det var ingen fabrik, men det var
filmskapande som man gjorde förr.
En efter den andra.
En producerades och Menahem jobbade på en till. Och en till.
Vi är Cannon Films.
Och vi är sprängheta.
Vi tar de dåliga.
Vad är det? Pengar.
Det är Yoram. Jag måste...
Yoram var bra på att hitta pengar.
Men Menahem spenderade dem snabbt.
Jag hade försökt se till att Menahem inte spenderade så mycket.
Men Yoram kunde och ville inte det.
Menahem är en envis man när det gäller film.
När det gäller film och man påbörjar nåt
så vet han inte vem hans fru eller dotter eller kusin är. Ingen.
För åtta år sen var Menahem Golan och hans kusin Yoram Globus
okända utanför Israel.
Nu driver de det mäktigaste oberoende filmbolaget i världen.
Golan och Globus kontrollerar biokedjor
i Italien, Tyskland och Holland.
De äger nu mer än tusen salonger i Europa.
De flesta nöjde sig med systemet av studior som det såg ut.
De här sa: "Varför kan det inte se annorlunda ut?"
De var inte Paramount.
Men de var där uppe, precis i närheten av dem.
Och de gjorde fler filmer
än vissa studior gjorde på tio år.
På 50 år hade ingen ny jätte kommit.
50 år, och man hörde inget nytt bolag, inget nytt namn. Varför?
För att Hollywood är väldigt stängt. Så här.
Men de senaste tre månaderna
har vårt bolag gjort fler succéer än alla de stora i Amerika.
De tre senaste månaderna står Cannon för
20 procent av biointäkterna i Amerika.
Hallå?
Du måste förstå. Jag vet att många bolag
och mindre företag förhandlar och budar och så.
Men om Cannon ger ett bud så får Cannon kontraktet.
Cannon menar allvar.
Det här är för tidigt.
Och ryktet går att alla är ute efter EMI
så det är inte ens en nyhet längre.
Vad handlade det om?
Hon vet allt. Jag förnekade allt.
Nu är det ett faktum. Cannon har inga gränser.
I en otrolig affär förvärvar Cannon EMibiblioteket
ABC Screens och Elstree Studios, praktiskt taget över en natt
för inte mindre än 270 miljoner dollar.
När man vill bygga nåt
måste man engagera sig till mer än 100 procent i det.
När man bygger ett sånt bolag såras folk på vägen.
Och tyvärr
sårades några av mina barn.
Trots all glamour och framgång
finns det också en sorglig sida.
Det var ett imperium.
Alla var avundsjuka på mig. Jag levde ett glamouröst liv.
Men det var inte sån jag var.
Jag passade inte in.
Jag ville tillbaka till Israel.
Mina väskor var packade.
Men det spelade ingen roll.
Till slut åkta jag hem.
Och Menahem stannade här.
Jag hoppades alltid att nåt skulle gå fel så att vi skulle återvända.
Jag ville aldrig vara där.
Som barn kändes det som om min pappa var trollkarl.
Han gjorde en film på andra sidan Atlanten, och kom hem igen.
Det var problem, så han åkte tillbaka och rättade till allt.
Det var tills jag vaknade upp och såg verkligheten.
Han var väldigt dominerande, men frånvarande.
Här men frånvarande.
En stark närvaro som inte var här.
Jag är inte arg på min pappa för det han gjorde.
Det fanns stunder då jag ville ha en far.
Jag ville ha nån att prata med och han var inte där.
Jag insåg vad hans öde var
och vad det var han gjorde...
Pappa var gift med Menahem. Och branschen, framför allt.
Och vi hängde på.
Jag stod inte ut med allt som hände.
Jag fick inte tag på min pappa. Han var långt, långt borta.
Väldigt, väldigt stor. Det var omöjligt.
På Noah Films fanns först fyra rum
sen två våningar.
Men sen på Cannon och i Hollywood
där man gick in i foajén och portvakten stod i uniform
och man inte hittade sin pappa med en karta ens...
Jag förstod det inte. Jag kunde inte ta in det.
Jag har sårat min familj.
Det stämmer att om man är passionerad filmmakare
om man gifter sig med konsten
så stjäl det delar av ens andra liv, det är ingen tvekan om det.
Jag var inte mig själv. Jag hade ingen familj, ingenting.
Han frågar varför jag inte kom tidigare.
Det hade inte fungerat. Det stämmer.
Det fanns ingen plats för en fru och barn.
Han gjorde bara film.
Filmer, regisserande, produktion. Biografer.
Biografer, affärer.
För att fira flytten till de nya lokalerna
bjöd Golan och Globus in Hollywood till ett cocktailparty.
Med över 2 000 gäster.
God kväll, hejsan. Hur är det?
Tack för att du kom. Tack.
Vi ska göra filmen. Vi har redan Joan Rivers.
Det kommer att bli en megasuccé.
Kul att ses. Dig också.
När jag först ombads komma till deras kontor
var det en liten kontorsdörr i en nedgången byggnad.
Jag kom tillbaka ett år senare för att besöka Cannon Films
med den lilla dörren i utkanten av Wilshire.
Nån kom ut och sa:
"Ska du mittemot?" "Vad menar du?"
"Titta tvärs över gatan."
Jag tittade, och det var ett imperium.
De hade byggt ett sprillans nytt hus och hade en stor fest.
Bronson var där. Charlie, min hjälte.
De har Charlie Bronson här.
När Yoram och jag kom från Israel och Europa
kom vi till Mecka. Filmens Mecka.
Och vi kom för att be.
Vi bad och vi bad.
I början lyssnade ingen.
Men vi fortsatte be och till slut började folk lyssna.
Golan och Globus kanske låter som städer i Mellanöstern
men de är de israeliska kusinerna bakom Cannon Group.
Både kärleksfullt och föraktfullt kallas de "GoGo Boys".
De är så nära gamla tiders film moguler man kan komma i branschen.
Ja, de är GoGo Boys.
Uppfinningsrika, precis som i gamla tider.
De är replikor av den äldre generationen.
De satte oss på omslaget av Newsweek.
Men bara regeringschefer och presidenter väljs ut
till omslaget.
De kallade oss "GoGo Boys".
De trodde inte att nåt kunde gå fel
och de bara fortsatte.
GoGo!
Det betyder gå, gå!
Jag vill höra om misslyckandena. Det fanns inga.
Då pratar vi om "Superman". Du vill ha misslyckanden.
Varför då?
För att alla företag i världen har...
Varför är det intressant?
Vem är du att säga nåt sånt?
Vem är du? Vem är du?
Vad gagnar det mig att prata om misslyckanden
i en dokumentär om mitt livsverk?
Det låter inte trovärdigt.
Jag bryr mig inte. Lyssna.
Vem måste jag... Se mig i ögonen.
Fanns det inga jobbiga tider? Lyssna nu.
Du kan säga vad du vill.
Det kan inte jag. Varför inte?
För att jag inte vill prata om negativa saker.
Jag vill inte. Även om de inträffade.
Om jag misslyckades nån gång så raderade jag det ur mitt liv.
Det hände aldrig.
Nu till Sylvester Stallone.
Han som fick nätta 12 miljoner dollar
för sin medverkan i "Over the Top" som kostade 40 miljoner att göra.
Innan filmen släpptes
undrade Stallone hur fansen skulle reagera på bristen på fysiskt våld.
Den är inte lika våldsam eller galen
som andra saker jag har gjort, så de kanske blir förvånade.
"Over the Top" har inte gått hem hos den amerikanska publiken.
Det kan vara en av Stallones största fiaskon.
Det är inte tråkigt bara för Stallone
utan också för mannen bakom filmen.
Menahem Golan, chef för omtalade Cannon Film Group.
Mår du bra? Det är en ära. Tack.
Tyst! Det är USA: s vicepresident!
På nåt sätt, och nu har jag drivit en filmstudio i tio år...
Vi gör 20 filmer om året.
Det handlar inte om volym. Det handlar om succéer.
Man måste producera succéer för att överleva.
Ett par bra filmer hade räddat dem.
Var som helst. En genombrottsfilm eller en... Det blev inte så.
Cannons framgångar baserades på billiga filmer, men det förändras nu.
Golan försöker förbättra Cannons image med storbudgetfilmer
och får stora problem.
Cannon lånar pengar och utökar
genom att köpa biokedjor och distributörer i hela världen.
Skulderna kan innebära problem.
Först var det små pengaproblem med små filmer.
Sen blev problemen större i och med större filmer.
Som de säger: Små barn, små bekymmer, stora barn, stora bekymmer.
Cannon meddelade en förlust på 90 miljoner dollar
för åren 1985 och 1986.
Bolaget förlorade 14 miljoner dollar det senaste kvartalet.
Deras aktie har förlorat 75 procent av värdet
och i mitten av december måste Cannon få in 18 miljoner dollar
till en skuld i Storbritannien.
Det har gått upp och ner många gånger för Golan.
Jag kan inte oroa mig, jag är för upptagen med att göra film.
Jag är så engagerad i det.
Jag tror att vi vet vad vi gör.
Och jag tror att vår framtid är säker.
När de först fick pengaproblem var lösningen
att göra fler filmer.
Om vi tjänar en miljon per film
och vi går med förlust när vi gör 20
så gör vi 30. Vi gör 40. Vi gör 50!
Det gick så fort. De gjorde så många filmer
och de litade på agenterna
som sålde filmer som aldrig borde ha gjorts.
Som de inte hade kunnat ge bort.
Det här är deras reklam.
Många filmer. Många filmer som inte ens gjordes.
Allt rasade ihop.
Och jag som var en del av familjen
rasade med dem.
Vi var som en raket, en succé.
År för år blev vi bättre och bättre. Och mer framgångsrika.
Och jag tror... När jag bad honom sluta i ett halvår
och utvärdera och ta det lugnt
så borde han ha lyssnat på mig.
Men han fortsatte att springa, som en galning.
Medan Cannon i London planerar lanseringen av "Superman 4"
måste Golan och Globus hoppas på
att en mirakulös filmräddning är på väg.
Det kan hända.
Vi borde ha lagt allt vårt krut på "Superman"
för att göra det till en hit.
Bättre än de första tre.
Men på grund av antalet filmer har man ingen tid att lägga på den.
Det här är för mig vårt största fiasko.
Det kunde ha varit vårt genombrott
till Hollywoods elit.
För ett år sen köpte sig kusinerna Menahem Golan och Yoram Globus
in i den brittiska filmbranschen. Men det gick inte som de hoppades.
I oktober granskades deras bokföring
av USA: s värdepappersmyndighet SEC.
SEC: s rapport
om bokföringen väntas till sommaren.
Cannons aktie säljs nu på New York börsen för 4,75 dollar per aktie.
För ett år sen var de värda 45,50 dollar.
News Night bad mr Golan och mr Globus om en intervju
men fram till dess att SEC: s rapport publiceras vill de inte uttala sig.
Jag levde med det under tre år. Med SEC.
Jag flög till USA varannan månad
för att vittna och bli utredd.
Det är väldigt jobbigt.
Det är hårt när man vet att man är helt oskyldig och måste bevisa det.
Bolaget har nu inte möjlighet att drivas med vinst.
Filmerna går inte bra på biograferna.
Jag rekommenderar aktie och obligationsinnehavare
att gå samman
för att se till att bolaget går i en slags konkurs.
Wall Street kom
och började komma på ett nytt sätt att göra film.
Istället för 5, 10 eller 3, 70 eller 100 miljoner.
Det blev en helt annan inställning.
Det var inte deras inställning. För dem var det ett hantverk.
Jag tror att jag lämnade Hollywood för att inte...
Golan och Globus fanns i Hollywood längre.
Menahem Golan och Yoram Globus Cannon Group
har ekonomiska bekymmer. Det är inte första gången Golan har problem
och ekonomiskt är fallet stort.
Han försäkrar att han kommer igen.
God kväll, Menahem. God kväll.
I en intervju för ett år sen
när ditt bolag värderades till 500 miljoner dollar
sa du att ett sånt bolag inte kan gå under.
Vad gjorde du fel? Inget, vi har inte gått under.
Bolaget värderades fel.
Det värderas för närvarande till 1,2 miljarder dollar.
Så vi går inte under.
Vi hade problem för att vi försökte svälja ett brittiskt bolag, EMI.
Vi försökte svälja en för stor fisk
och i december förra året satt vi med en jättebetalning framför oss.
Att inte misslyckas... Hur stor var betalningen?
Inte så stor. 75 miljoner dollar.
"Inte så stor". Varför ringde du inte?
Min mamma sa alltid till mig:
"Om de slänger ut dig genom dörren, kom tillbaka genom fönstret."
För en månad sen hade Cannon 200 miljoner i skulder
och höll på att gå under.
Men nu verkar det som om Golan och Globus har ett äss till i rockärmen.
Giancarlo Parretti på Pathé Pictures
är den ostoppbara israeliska duons nya partner.
Parretti var en kille som dök upp i stan
och han hade med sig en massa pengar.
Han kom in i företaget och köpte det.
Jag anser att det var delvis slutet för Cannon.
Det som avslutade partnerskapet var Menahems stora önskan att vara fri
och producera en stor mängd filmer.
Ingen styrelse, ingen kommitté.
Ingen som säger "ja" eller "nej".
När Parretti och Yoram försökte hin dra Menahem tyckte han inte om det.
Han är ostoppbar.
Menahem tog på sig otroligt mycket arbete.
Han brydde sig inte. Yoram skulle hitta pengar.
Yoram var tvungen att ständigt...
Till slut sa han: "Det räcker."
Han ville inte ge Menahem fria tyglar.
Vi hade ett imperium. Vi hade ett bolag som skapade ett imperium.
Men så kom krafter som egentligen hör hemma
i siffrornas, matematikens och pengarnas värld
och tog Yoram ifrån mig.
Jag kollapsade. För jag jagade efter pengar hela tiden.
Och att göra klart...
45 filmer kostar nästan en miljard dollar.
En miljard dollar. Det är mycket.
För att göra klart filmen måste jag jaga och... Jag ville inte göra det.
Vi försökte hindra Menahem, så han ville lämna bolaget.
Och jag sa: "Jag följer inte med dig."
Det var droppen.
Men alltihop var...
Jag tror att det handlade om skill naden i inställningen till filmen.
Han ville köpa biografer, jag ville göra filmer.
Jag kunde inte stanna kvar.
Jag sa till Yoram att en skilsmässa är en skilsmässa är en skilsmässa.
Och vi skildes. I Rom.
Yoram tog dit sina advokater och vänner, jag var där själv.
De försökte övertala mig att ta semester, att glömma det.
Men jag var så sårad att jag inte kunde komma tillbaka till de
som hade förstört Cannon.
Det var som ett hem för mig.
Och Yoram och Menahem var som föräldrar för mig, ibland.
Och de skildes åt.
Det var som om mina föräldrar hade skilt sig.
Han sa: "En skilsmässa varar till slutet."
Och jag gav honom hans andel, 15 miljoner dollar. Det var mycket.
Och han fick 25 från Cannon, det är 40 miljoner.
Och jag ordnade en kredit på 35 miljoner dollar åt honom.
Så han hade 75 miljoner dollar, och han sa till mig:
"Jag ska lära dig hur man tjänar dubbelt så mycket som Cannon."
Varför väljer du Cannes för att lansera ditt nya bolag?
Cannes är mitt nyår, min jul. Jag räknar åren från Cannes till Cannes.
Branschen kommer att ha svårt att hantera dig utan din kusin.
Ni har jobbat ihop i 30 år.
Det stämmer. En skilsmässa är som den är, man vänjer sig.
Man inser att livet erbjuder en ett sätt att gå vidare på.
För mig är det det 21:a århundradets gryning, mitt nya bolag.
Hollywood har förändrats.
Columbia har köpts av japanerna från Sony.
Ikväll är det en europeisk grupp som attackerar.
Pathé vill köpa MGM
det kända Metro Goldwyn Mayer med sitt rytande lejon.
I en historisk sammanslagning tog CannonPathé som drivs av ostoppbara
Giancarlo Parretti och Yoram Globus kontroll över MGM för summan
1,3 miljarder dollar.
En miljard 360 miljoner dollar.
Inte illa.
Visitkortet har en bild av det rytan de lejonet, MGM: s kända symbol.
Om man tittar noga ser man att det under lejonets käkar står:
"Yoram Globus Vd och operativ chef."
Hade ni nånsin trott att MGM: s vd skulle heta Yoram?
Vi pratade inte om separationen mellan dig och Menahem Golan.
Som jag ser det är symbolen för vårt bolag lejonet.
Menahem är ett filmlejon. Ett lejon som älskar frihet.
Menahem valde att vara fri.
Jag är övertygad om att det går bra för honom.
Trots de snälla orden pratar ni inte med varann.
Det händer i alla familjer.
Och jag är övertygad om...
Han gratulerade mig till VDposten och jag är övertygad om
att om Menahem föreslår ett projekt som passar MGM
så säger vi ja.
Man kan inte undvika Menahem Golan. Han är överallt och ostoppbar.
Charmig, hetlevrad, filmmakare, en hård förhandlare.
Golan har inte längre banken i ryggen.
Utan pengar producerar han ändå åtta filmer om året.
Menahem fortsatte och försökte.
Men det var inte samma sak, helt enkelt.
Redo? Tagning två!
Det ska vara Speedy Gonzales snabbt, snabbt, snabbt!
Jag svälter och det finns ingen mat till mig, vad ska jag göra?
Alla måste få lunch klockan två idag.
Visst. Hur ska det gå till?
Utan att de dör. Hon är kvart över tolv nu.
Menar du att tiden räcker till? Ja, om du slutar prata med mig.
Kom igen, nu kör vi.
En sak som jag verkligen ogillar är att folk bryr sig mer om
lunchen och fritiden än arbetstiden.
Alla oroar sig för lunchen.
Från tidig morgon hör jag bara tjat om lunchen.
Jag hade inte makten jag borde ha haft när jag arbetade med Yoram.
Jag hade inte den halvan av mig.
Jag arbetade bara med min vänsterhand, inte med höger.
Jag gjorde ett misstag och det tog några svåra år
men jag fortsatte göra filmer.
Amerikanska myndigheter har häktat
MGM: s förra ägare och begär utvisning.
Chockerande nyheter, MGM: s ordförande Giancarlo Parretti
anklagas för bedrägeri och penga tvätt för den italienska maffian.
Jag tror på Yoram. Jag tror att han trodde
att Parretti faktiskt hade pengar.
När Parretti egentligen fifflade med bokföringen.
Parretti, italienaren som köpte Hollywood med franska pengar, greps.
Parretti är före detta partner till Credit Lyonnais i förvärvet av MGM.
Franska myndigheter grep honom och banken kräver en halv miljard dollar.
Det var väldigt svårt att acceptera det som hände
men det var verkligheten och jag kunde inte göra nåt.
När allt plötsligt börjar falla samman
och man flyr för att man inte vill vara där
så gör det ont, väldigt ont.
Jag slutade på företaget. Jag beslöt att dra mig ur.
Och sen beslöt jag att komma tillbaka till Israel.
När jag hade lämnat MGM var jag tvungen att börja om igen.
Så jag började jobba med en ny dröm.
Att bygga en riktig Hollywoodstudio mellan Jerusalem och Tel Aviv.
Det här är underbart.
Vi ska sända live i tv.
Det är bäst att du räknar med
att så länge vi lever måste vi vara lyckliga.
Döden är tråkig. Är det en bra mening?
Sen bestämde jag var jag kan göra film.
Jag åkte tillbaka. Jag åkte tillbaka till Israel
där jag kan göra film. Och det är vad jag gör, hela tiden.
Jag har fantastiska manus.
Jag har en tvserie. Ser du det här, hur stor den är?
"Legenden om Beit Zaid."
Jag har skrivit ett manus som heter "The Golem" om Golem från Prag.
Jag hoppas få folk i Afrika intresserade av den här filmen.
Det är uppföljaren till "Kung Salomons sk(r)att".
Jag har en israelisk komedi som heter "Jag älskar min fru".
Den är skriven på hebreiska och engelska.
När jag är uttråkad försöker jag komma på sätt att finansiera filmer.
"Vem har sagt ingen tjänar pengar på att investera i en israelisk film?"
"Ett exempel är Golan Globus filmer"
"som 'Eldorado', 'Kazablan' och 'Sallah Shabati'".
"De drog alla in pengar."
"Golan, pristagare i Israel"
"nominerad till en Oscar och en Golden Globe"
"meddelar ett spännande erbjudande"
"där han vill ha med publiken som investeringspartner till en ny film."
"Först till kvarn."
Jag blir alltid glad när jag kommer hit.
Det är så vackert.
Det är också...
en källa till stolthet.
Jag gick igenom några hårda år.
De här kontoren kunde jag inte hyra ut till nån!
De skrämde bort hundar! Men idag är de fullsatta.
Vem kunde drömma om att det skulle finnas filmstudior i Israel?
Vem? Det gjorde vi.
Är du fortfarande arg? Självklart. Vi förlorade 20 år.
Vi kunde ha varit Columbia, MGM, Universal.
Vilka är de?
Vi kunde ha varit bättre än dem.
Det är slöseri med talang.
Och nu har jag ett manus
som kommer att ta oss till toppen.
Hej. Hej.
Hur mår du?
Jag berättar om när vi åkte till Amerika.
Jag har gäster från Paramount. Jaså?
Två från Paramount kommer. Jag måste träffa dem.
Jag har en annan gäst från Amerika. Vi måste prata mer.
Jag har ett manus som ger en Oscar. Vad då för Oscar?
Det amerikanska Academy Awards. Lita på mig.
Yoram.
Läs ett manus, för en gångs skull. Okej.
Läs ett manus.
Gör film!
Han borde göra film. Det var så vi tjänade pengar.
Vi var bra.
Vi två. Vi var en underbar kombination.
Vi gjorde amerikanska filmer. Internationella filmer.
Vi vann priser.
Det är synd.
Vi fortsätter.
Du är i Jaffa
Du är i Jaffa, Jaffa Jaffa
Jaffa Min sötnos
Det här är underbart.
Fortuna, oj oj.
Se där.
En kvinna som heter Fortuna
Minns du? Ja.
Det här är filmen. Nummer ett!
Den förtjänade en Oscar.
"Varför kom du inte på besök?"
"Jag kommer!"
Så roligt att se film, va?
Allt hände så snabbt då. Vi hade ingen tid att njuta.
Det här är toppen.
Varför tog vi oss inte tid att njuta av filmerna och processen.
Sallah!
"Myndigheterna är här!"
Jag längtar tillbaka.
Gör 49 filmer till!
Inte 49. Men... 48.
Men minst fyra. Minst fyra.