Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Na první schůzce jsem ti říkal,
ať s sebou nikoho nevodíš.
Tys ale přivedla bratra, sestru i synovce.
Nikdy nejsme sami, vždycky jsme tři!
Slíbilas mi: „Zítra, kdo ví?“
„Budu to jen já… se svou matkou!“
Ty, tvá matka a já se procházíme po Toledu.
My jdeme vepředu, tvá matka jde za námi.
Ty, tvá matka a já.
Pořád spolu. Je to šílené!
Jela s námi i na líbánky!
Když jdeme do kina nebo tancovat a chceme se líbat,
vždy je tu, aby nám v tom zabránila.
Jsem však zamilován,
takže jsem to vzdal.
Už s tím nebojuji.
Ty, tvá matka a já.
Nic mě nemůže utěšit! Ty, tvá matka a já.
Už jsem s tím přestal bojovat! Ty, tvá matka a já.
Svatý Januarie, sešli mi zázrak.
Před pár dny nemohla vstát z postele.
Měla horečku, vypadalo to, že umírá.
Už jsem skoro věřil, že budeme chodit ven jen my dva.
Pak jsem uslyšel hlásek tvé matky:
„Ta malá půjde s vámi.“
Já, tvá sestra a ty jsme šli do baru Chiatamone.
„Chceš zmrzlinu nebo něco k pití?“
„To nejdražší, co mají!“
Jako vzpomínku na tento den
jsme se nechali vyfotit ve Ville.
Chtěla balonek, sladkosti, a nechtělo se jí chodit!
Podíval jsem se na ni a napadlo mě, že ji hodím do moře.
Vzdal jsem to.
Jsem zamilovaný.
Už s tím nebojuji.
Má lásko, pořád jsi se svou rodinou.
Tvá rodina je spíše jako kmen. Pocházejí z Milána, z východu.
A všichni tito lidé jsou stále kolem nás!
Stará tetička, která žije v Cefalú,
přijela za námi, a už neodjela!
Já, tvá tetička a ty.
Chudinka, je nemocná.
Každou chvíli omdlí.
Já, tvá tetička a ty.
Čerstvá vejce, mozzarella.
Musíme jezdit v kočáře!
Všechno platím já. Kdo mi to kdy vrátí zpět?
Když se s tebou nerozejdu, do měsíce budu na mizině!
Jsou s tebou jen potíže. Měl bych se oženit s jinou.
Už tě nechci nikdy vidět.
Ty, tvá matka a já.
Já, tvůj otec, bratr i sestra.
- Konečně budeme mít klid. - Ne, paní Amalio!
To já budu mít klid!
Matku jako já už nikdy nenajdeš.
Paní Amalio, vy nejste matka, vy jste jako dvě matky,
jako dvě tchýně, jako všechny tchýně na světě dohromady!
Než na mě promluvíš, vypláchni si pusu růžovou vodou!
Hřály jsme si na prsou zmiji.
Vy mlčte! Nemáte právo urážet zmije!
Jsou to boží tvorové.
Slíbils mi, že mě vezmeš do Pompejí!
Teto Mario, běžte pěšky, jako poutníci.
Nicolino, jestli chceš jít, tak jdi, ale najdeš mě v nemocnici!
- Zabiju se! - Jen pojď.
- Chci se zabít! - Pojď.
Nicolino odešel a už se nevrátí.
Už nikdy se nevrátí!
Je po všem.
Je konec.
Je mi jí líto.
Co je mi po ní?
Ožením se se sirotkem a udělám dobrý skutek.
A navíc, budu mít trochu klidu.
Dobrý večer.
Ahoj, Gaetano.
Nicolino, ty žiješ! Neviděl jsem tě čtyři představení.
Ted mě budeš vídat častěji. Rozešel jsem se s matkou.
- S matkou? - No s matkou, s Carmelinou.
Být zasnoubený v této zemi je stejné jako být otrokem.
Naštěstí jsi na to přišel. Teď jsi svobodný.
- Obraz! - Sakra!
Ani na chvilku si tu nemůžeš odpočinout.
Nicolino, udělal jsi dobře.
Na, napij se vína.
Co tu děláte?
Pane Gaetano, co tu děláte? Spíte?
- Co? - Hraje pořád první část.
- No a? - Tu už jsme viděli!
Aspoň líp pochopíte příběh.
Jste hloupí, musíte to vidět dvakrát!
- A co teď? - Počkej na konec filmu. Běž.
Nicolino, na co myslíš?
Než žít bez Carmeliny, to radši skočím pod autobus.
Co ti ten řidič kdy udělal?
Jestli se chceš zničit, tak se s ní ožeň.
Tobě se to řekne!
Její matka mi řekla: „Carmelina je pořád malá holka.
Opravdu dobře se poznáte až po třech letech.“
Tři roky? Tak dlouho netrvá ani manželství!
A říká, že nemám pořádnou práci.
Ví, že šéfuješ tomuhle kinu?
- Nesnáší kina. Má radši televizi. - Nechutné!
- Koho pro tu svou holku chce? - To já vím!
Giosuè mě zničil.
KONÍČEK
Giosuè má paže jako horské dráhy.
Nelíbí se mi, je mi z nich zle.
Musíš si vzít siláka. Námořníka, jako byl tvůj otec.
Nicolino je silnější než táta. A nemá ta ošklivá tetování.
Nevděčnice. Jak se opovažuješ urážet tetování svého otce?
Já z ní zešílím!
Místo toho hádání pojďte ke stolu. Už to stydne.
- I tak to sním. - Amalio, nech ji být.
Carmelina ho nechtěla urazit.
Annunziato, ty víš, co pro mě ta vytetovaná růže znamená.
Říkalas mi to mnohokrát! Ty jsi ta růže.
Nechal si ji vytetovat, abych byla pořád s ním.
Takoví muži už dnes nejsou!
Všichni se s ním potopili na té lodi.
Ať odpočívají v pokoji. Ještě trochu.
Dnes se ty ubožačky
musejí spokojit s těmi hubeňoury, co zbyli.
Nicolino je jeden z těch dobrých.
Nechci skončit jako stará panna! Jako teta Maria.
Byla bys ráda, kdybys skončila jako já! Jsem vážená žena.
Nikdy jsem se nevdala, protože nesnáším muže.
Máma říká, že ses jako stará panna narodila.
- Tos řekla? - To není pravda!
To je na mě moc!
- Mario… - Odcházím.
- Proč? - Vracím se do Beneventa.
Mario, copak to děláš? Víš, že tě máme rády.
Ty jedna drbno!
Teď, když je to všechno venku, jsme asi dojedly.
Carmelino, pomohla jsem tvé matce přivést tě na svět.
A pomůžu ti, abys tu i zůstala.
Sněz to kuřecí stehno. Je moc dobré!
Ne, ne, ne!
Bez Nicolina kuře není kuřetem.
I tento dům, nábytek.
Koupil jsem dokonce závěsy.
Tento lustr se Carmelině moc líbil.
Je hrozný! Nesnáším ho.
Z lásky dělá člověk divné věcy.
Dům má všechno, co by si manželé mohli přát.
Je tu všechno, jenom ona tu chybí.
Ne, popelník chybí! Všechno tu chybí.
Co je mi po tom? Zapálím ten prokletý dům!
Kdo mě to otravuje?
- Nicolino! - Co to děláš?
Přišel jsem s tebou bydlet. Nechci, abys byl sám.
Tak se obětuju.
- To nemůžeš. Bude tu žít Carmelina. - Vždyť jste se pohádali!
- Ano, ale… - Kde budu spát?
Je tu jen jedna postel.
- Nějak to vymyslíme! - Gaetano…
Poslouchej, jestli tu chceš zůstat, můžeš spát v obýváku.
- V posteli spát nemůžeš. - Vždyť zničím tu vlnu.
Co je mi po tom? Já jsem zničený. Pro vlnu to bude to stejné.
Gaetano, já tak moc trpím!
Nicolino, trpíš, protože chceš trpět.
„Kdybych byl jejím snoubencem, té vlně by nic nebylo!“
Gaetano, běž pryč!
Já to s Carmelinou myslím vážně.
Vzpomínáš na ten film, který jsme promítali minulý týden?
A co?
Byl o dvou milencích, kteří se chtěli vzít,
ale rodiče si to nepřáli.
Museli ty rodiče přinutit, aby jim to dovolili. Chápeš?
- Byli přinuceni. - Ona taková není.
Je mi fuk, jestli je to pravda, ale měli bychom jim pohrozit.
Stačí říct jen:
„Dovolte nám vzít se, jinak bude svatba a křtiny zároveň.“
Já nemám ani odvahu se k tomu domu přiblížit.
Když se její matce nepodřídíš, můžeš na ni zapomenout.
Všechno zlé je pro něco dobré.
A to říká někdo, kdo musel zaplatit za pohřeb své tchýně.
Mami, já nechci jíst.
Umřu hladem jako hrabě Ugolino.
Ty nechceš jíst?
Teta Maria nás sem pozvala, abychom se udobřily!
Udělej to pro mě, Carmelino.
Bylo pro mě těžké sem s tebou jít.
I tak nebudu jíst. Chci skončit jako hrabě Ugolino!
Kdo to je? Víš o něm něco?
Neznám ho.
Aristokrati to teď nemají lehké.
- Mami, já budu jíst. - To je mi jedno.
Opatrně, nebo spadneš do moře!
Pusťme se do jídla.
Takhle vyvádět kvůli hloupému muži!
Budeme jíst, nebo co? Já se jdu pustit do jídla.
- Něco k jídlu? - Samozřejmě.
- Rybí polévku. - Pro mě špagety se škeblemi.
- Výborně, a slečna? - Špagety a rybí polévku.
- Mám je přinést společně? - Společně.
- Máte lasagně? - Ovšem.
Dvakrát špagety se škeblemi, dvě rybí polévky a jedny lasagně.
Mají lasagně!
Ruším jedny špagety a místo nich si dám lasagně.
Já chci taky lasagně, ruším polévku.
- Zruším jednu rybí polévku. - Ne, nerušte ji.
Vezmu si její polévku místo lasagní.
Jestli Carmelina nechce jíst, její chyba.
Carmelina chce jíst. A bude jíst!
Má hlad, jídlo je tu.
- Tohle jsme potřebovaly! - Nicolino!
Pojď sem. Co tu děláš?
Chceš se hádat na veřejnosti?
Přišel jsem se omluvit.
Ty máš teda odvahu!
Vím, že jsem to pokazil. Ale chci to napravit.
- Jsem váš pokorný syn. - O jakém synovi to mluvíš?
Ty nejsi součástí mé rodiny.
Mysli na to, že Carmelina musí jíst.
Já bez vás všech nemůžu žít, miluji vás!
Mě? On se úplně zbláznil!
- Ty mě miluješ? - Ano.
Vás, Sisinellu, tetu Mariu. Miluju vás všechny!
Tak jsem si na vás zvykl.
Včera jsem šel sám po ulici a připadal jsem si jako nahý.
Dovol mu políbit ti ruku a už se tím nebudeme trápit.
Dobře, nechci být zlá. Krev není voda.
Nechci, aby moje dcera umřela.
- Výborně! - Jdeme jíst.
Co je to? Hlídejte si ty ruce. Tak jdeme!
Jdeme, posadíme se.
Konečně se můžeme najíst. Už se nemůžu dočkat!
Tam ne. V čele sedí teta Maria. Ty si sedni sem.
Dámy už si objednaly. Co si dáte vy?
- Tortellini s masovou omáčkou. - Tortellini…
- Já si taky dám tortellini. - Pro mě taky tortellini.
- Já chci zmrzlinu. - Dobře, potom si dáme zmrzlinu.
Počkat, dámy, uklidněte se!
Mluvte jen jedna, jinak vám nerozumím ani slovo!
Chtěly jste tři rybí polévky, ale teď chcete troje tortellini.
Jedny špagety a jedny lasagně.
Máme pár minut. Poslouchej, co ti chci říct.
- Budeš mít dítě. - Co to říkáš?
- Jsi v pořádku? - Ano.
Rozumíte tomu, co jsme si objednaly?
Ano. Troje tortellini, dvoje lasagně a jednu polévku.
A pro mladou dámu… Kde je ta mladá dáma?
Carmelino, objednej si něco!
- Míchaná vejce. - Tohle je celé zamíchané.
Já chci míchaná vejce, a taky tortellini a rybí polévku.
To si dám taky, ale bolí mě játra.
- Kdo si objednal játra? - Vy jste nic nepochopil!
Nikdo si neobjednal játra.
Udělej to tak, jak říkám. Budou se nám muset podvolit.
Dostaneš mě do potíží!
Musíš to udělat pro naši lásku, pro naše štěstí.
Napsal jsem, co chci, abys řekla.
„Toto je plod…
Plod v této ruce…
Zde, v lůně vaší dcery, leží plod její lásky.“
Věděla jsem to!
„Mami, v lůně vaší dcery
leží plod její lásky!
Sladký plod kyselé lásky.“
Proč kyselé?
Hej! Co to děláš?
To se nedělá.
Carmelina mluví sama se sebou. Říká, že má plod.
Jaký plod?
Musela ho sníst, prý byl sladký.
Sladký?
„Pro chvilku štěstí,
jak moc trpím!
Jak moc…“ Ne!
„Jak moc musí člověk trpět kvůli chvilce štěstí!“
To je skandál!
- Amalio, sestro má. Buď silná. - Co se stalo?
- Carmelina má v lůně plod. - Jaký plod?
Sladký, který byl kyselý.
- To je vtip? - Co je lůno?
- Carmelinu bolí břicho? - Není to bolest břicha. Kéžby!
- Co je to? - Musíš zůstat klidná.
Já jsem klidná. O čem tu mluvíte?
Snaž se to pochopit. Já nejsem vdaná.
Na některé věci je hřích jen pomyslet!
Mami, Carmelina snědla ten plod, který jí dal Nicolino.
Buď zticha, ty drbno! Měla by ses starat o sebe.
A nebudu! Carmelina snědla ten plod!
„Zde, v lůně vaší dcery, leží plod její lásky.
Sladký plod kyselé lásky. Jaké utrpení!
Jak moc musí člověk trpět kvůli chvilce štěstí!
Utrpení! Cena za chvilku lásky je příliš vysoká.“
Kristovy rány! Co to říkáš?
- Nic. Neříkám nic. - Nic?
Stydíš se to vyslovit, protože jsi tak mladá?
- Co je tohle za bláznovství? - Není to bláznovství.
- Tak co je to? - Pravda.
Pravda?
Jsi ještě malá holka! To není možné.
Já už nejsem malá holka. Jsem žena.
- Počkat, teď jsem už i matka! - Panenko Maria!
Co to říkáš?
Kdo je ten dárce plodu?
Mami, znám jen jednoho muže. Svého Nicolina!
Nicolino! Už zase ten Nicolino!
Proboha, tohle už nezvládnu.
Amalio! Amalio, Amalio!
- Ahoj, Sisinello. - Pojď dál.
- Promluv s mámou. - Proč?
Dal jsi Carmelině plod a ji teď bolí břicho.
- Cože? - Vím všechno. Máma dokonce omdlela!
- Takže Carmelina se rozhodla! - Nesahej na mě.
Mami, prober se. Řeknu ti pravdu.
Mami! Mami!
- Amalio! - Mami, prober se.
- Proboha! - Vidíš, co se stalo?
- Honem, polib mě. - Nicolino, zbláznil jsi se?
- Měj trochu úcty k mé matce. - Dej mi pusu!
Mami, prober se!
Nicolino se snaží políbit Carmelinu.
- Kde je? - Tady jsem. K vašim službám.
Hanebníku, lumpe, idiote!
Zničil jsi mou dceru, náš dům, naši rodinu. Všechno!
Zůstaňte klidná. Já nikam neuteču. Přijmu svou odpovědnost.
Ty máš odvahu mluvit?
- Chci všechno napravit. - Co chceš napravovat?
Škody už jsou napáchány.
Zaslouží si čestného muže pro své dítě.
- Kde takového najdu? - Já jsem čestný muž!
- Vezmu si ji, pokud chcete. - Pokud chci?
Měl bys být pokornější po tom všem, co jsi nám způsobil.
Samozřejmě, že si ji musíš vzít!
Ale něco chci vědět.
Nikdy jsem z tebe nespustila zrak.
Neustále tě někdo sledoval.
Vysvětli mi, jak jsi to udělal?
Nejde o čas. Carmelina by se styděla!
- Styděla by ses, že? - Ano, stydím se. Ale kvůli čemu?
Měla ses stydět předtím! Teď už je pozdě!
Přesně tak. Pozdě. Moc pozdě.
Tímhle žvaněním ztrácíme čas!
- Nicolino má pravdu. Měsíce utečou. - Jako voda!
- Kdy k tomu došlo? - Já nevím!
- Nicolino ví, on to způsobil! - Co je to?
Chci tomu přijít na kloub. Pojďte se mnou k Annunziatě.
Ať zjistíme pravdu.
PORODNÍ BÁBA
Honem, Annunziato. Nebo se to dítě narodí samo.
- Klobouk. - Já nemám klobouk.
- Můj! - Potřebuješ ho k porodu?
- Jsem dáma! - A já se bojím!
Uklidněte se, máme čas.
Počkejte na mě venku.
Moje žena nemůže čekat!
Musím s tebou mluvit.
Nemusíte mluvit s nikým. Já tu byl první.
Počkejte venku, hned tam budu.
- Moje dítě se narodí samo! - Ven.
Nicolino, počkej. Promluvíme si, až se vrátím.
Nemůžu čekat.
Amalia a Carmelina už jedou. Nesmí mě tu najít!
Jedou sem? Co tady chtějí dělat?
Mezi tebou a Carmelinou…
Není to, jak si myslíš. Potřebuji tvou pomoc.
Jak se opovažuješ? Jsem čestná porodní bába!
Klid. Co tě to napadá?
Musíš mi pomoct oženit se s Carmelinou.
Víš, v jaké jsem situaci.
- Uchýlil jsem se ke lsti. - Co jsi udělal?
S Carmelinou jsme řekli, že čekáme dítě. Ale nečekáme.
Já z tebe vylezu na Kalvárii. Už lezu.
- Paní, nikam nelezte. - Proč ne?
- Annunziata tu není. - Ona odešla?
Ne, neodešla.
Není tady, ale ještě neodešla.
- Honem, Carmelino. - Jo, běžte.
Co se stane, staniž se.
Je to osud, narodí se sám.
- Co ode mě chceš? - Řekni, že je Carmelina těhotná.
Abychom se mohli vzít.
Jak budu vypadat, když se na to přijde?
Neboj se. Já to hned napravím!
Teď už musíme jít. Jdeme.
Jsou tu! Schovej se.
Amalio, jak se máš? Ráda tě zase vidím.
- Každý den je s těmi dětmi trápení. - Co se stalo?
- Musíš prohlédnout holku. - Co to říkáš?
Nic se nestalo, radši bych měla jít!
Carmelino, pojď sem.
Posaď se a řekni mi, co se stalo.
Otevři pusu a vystrč jazyk.
- To děvče je těhotné. - Já?
- Je to zřejmé. - Jak? Jen od pohledu?
Viděl by to i slepý. Dítě je tady.
- Myslím, že je to kluk. - To nemůže být pravda!
Víš snad víc než Annunziata?
S Nicolinem jsme spolu nebyli sami.
Takže je to někdo jiný? Kdo to byl?
- Nikdo. Jak se to stalo? - Panenko skákavá!
Uklidni se, Amalio.
Připravena? Na co? Beze mě?
Věděla jsem to! Zařídím to. Gratuluji, nashle.
Omluvte mě, musím to říct tomu nebožákovi.
- Kdo je to? - Otec.
Otec! Takže to není Nicolino?
Počkat! Kam jdeš?
Carmelino! Pojď sem.
- Pojď sem. - Nicolino, mám strach!
- Co se… - Annunziata to ví.
- Pořád hraj svou roli. - Nic jsem nevěděla!
- Vyděsila jsem se. - Šlo to dobře.
Jste otcem.
- To jste byl vy! - Co to děláte?
- Jakej otec? - Tak počkat!
- Toto je druhý otec. - O čem to mluvíte?
Prosím, uklidněte se. Je to krásná holčička.
Tahle? Chystala se mě sežrat!
Ne! Ne ona! Jste otcem, právě jsem to zjistila.
Jedete v tom všichni!
Uklidněte se, já jsem otec.
Nicolino, jsi tady! Takže kdo je tento muž?
Má dítě.
- Ano, ale skutečný otec jsem já. - Ano, skutečný otec je on.
Cos to řekl? Zopakuj to!
- Zabiju tě! - Přestaňte!
To je hrůza. Pojďme si to zopakovat.
Vy jste otcem svého dítěte.
- A on je otcem jiného dítěte. - Dobře!
Moje dcera má jediného otce, a tím jsem já!
- Doufejme. - Ne, jsem to já.
Běžte za svou dcerou.
A tihle dva ať se hned vezmou.
- Tak honem. - Hned je oddejte.
Vraťte se, až bude ten správný čas.
- Rozumíš mi? - Samozřejmě.
- Děkuji ti. - Nemáš zač.
Klid, Nicolino. To je ta nejmenší oběť.
Je to ponižující,
ale Maria se postará o dokumenty na naši svatbu.
- Hned nám ty dokumenty pošli! - Neboj se.
- Pospíším si. - Ať Pán vede tvoje kroky.
S každým dnem bude ten problém větší!
Tak, a je to.
Teto Mario, kufry jsou naloženy. Můžeš odjet!
- Tak ty budeš ještě vtipkovat? - Měl bych brečet?
Amalio, nerozčiluj se. Je to netečný mužský!
Starej se o ty dokumenty. Hned nám je pošli.
Čest Carmeliny je ve tvých rukou!
Mami, nechceš to říct všem?
Nejsem jako ty a Nicolino!
Jsem z toho všeho unavená. Je mi nevolno.
- Nicolino! Bude zvracet. - Co chcete?
Neboj se, není mi špatně.
Mám dvě děti. Jsem větší odborník než ty.
Ve tvém stavu by ti mělo být nevolno.
- Nech mě být. - Ne, ne, ne.
Když maminka říká, že je ti nevolno, tak je ti nevolno.
- Opravdu? - Ano. Matka má vždy pravdu.
Neboj, tohle ti pomůže.
- Mami, já něco cítím. - Co cítíš?
- Mám chuť na jahody. - Na jahody?
Počkat.
Ano, na jahody.
- Já pro ně někoho pošlu. - Mami, vždyť jsou drahé.
To je jedno. Nicolino musí zjistit, co to znamená být otcem.
Nicolino!
Běž koupit půl kila jahod. Carmelina na ně má chuť.
Na jahody? Víte to jistě?
- Ano, na jahody. - Ne třeba na pomeranče nebo mandarinky?
Ne. Jdi. Dítě se nemůže narodit s chutí na jahody.
Dobře, jdu Carmelině pro jahody.
Hodný chlapec.
- Nicolino, dobré ráno. - Dobré ráno.
Musím jít Carmelině pro jahody.
Ano, má chutě. Amalia mi to říkala.
Termín máte na jaře, že?
Cože? Uplyne mnoho jar, ale nic se nenarodí.
Cože? Tys ten problém pořád nenapravil?
Carmelina má dobrou pověst.
To já taky!
Co mám říct Amalii? Slíbils mi to.
Chceš snad, aby mě zatkli?
To tys přišel za mnou. Jsem čestná profesionálka.
Požádals mě o pomoc, ale nechceš spolupracovat!
- Udělal jsem všechno! - Nicolino, dost.
Pokud mi Amalia zavolá, řeknu jí pravdu.
- Ne! - Ano.
Počkej trochu déle. Alespoň pár dní.
Mlč! Běž ode mě. Ta mladá generace je příšerná.
Potřebujete pomoct, abyste měli dítě.
Pošťáku, máte něco pro rodinu Geraceových?
- Ano, jedno rekomando. - Kde to mám podepsat?
Děkuji. Annunziato!
Annunziato, dokumenty přišly! Carmelino!
- Musíš jíst. - Carmelino!
- Jahody už jsou tu! - Pomalu.
Ať neublížíš dítěti. Uklidni se.
- Jahody? - Dokumenty jsou tu!
- Ukaž mi je. To jsou ony. - Úžasné!
Jsme připraveni.
Konečně!
Teď se můžeme vzít.
Proboha, ne!
- To není možné. - Co se stalo?
To není možné, dítě moje. Něco příšerného!
- Mé dítě, buď silná. - Mami, ty mě děsíš!
- Co se stalo? - Chudák dítě.
To jsou ale zmatky. Co budeme dělat?
- Dokumenty přišly? - Kdybys tak věděla.
Co?
Tak řeknete mi to?
Tady se píše, že jsi muž.
Carmelo Gerace, narozen v Beneventu. Jsi to ty, nebo ne?
Ovšem, že je to ona! Není muž, je to žena!
Nicolino, já jsem žena. Přísahám! Já jsem žena.
Jak by ses mohl stát otcem, kdyby byla muž?
V dnešní době jeden nikdy neví.
Časy se změnily.
- Mohlo by se to stát, že? - Neříkej nesmysly!
To, o čem mluvíš, se děje jen ve zprávách.
Je muž jenom na rodném listu.
Amalio, pamatuješ, jak k té chybě došlo?
Tvůj manžel chtěl chlapce.
Ano! To je pravda. Giosuè, tos byl ty!
Když ses narodila, byl si tvůj otec tak jistý,
že jsi chlapec, že tě registroval jako Carmela.
Byla jsem si jistá, že to pak nechal opravit.
Ubožák, měl hlavu v oblacích!
Nicolino, běž otevřít.
Musím být muž po zbytek svého života?
Ne, jen musíme udělat opravu.
Na radnici se dvěma svědky.
Bydlí tu Carmelo Gerace?
Ne tak docela. Tedy, možná. O co jde?
- O vojenskou službu. - Cože?
Jak jsem řekl.
Zákon říká, že pokud se nedostaví, bude považován za dezertéra.
Přeji pěkný den.
- Kdo to byl? - Mám za manželku vojáka!
- Ne! - Co se stalo?
Mé dítě, byla jsi povolána do vojenské služby!
- Oni tě napraví. - Proč brečíte?
To já bych měl brečet!
Nejdřív matka, pak tetička, pak sestra, a teď celá země!
ODVOD VOJÁKŮ
- Za kým jdete? - Já… Ona…
- My… - Chápu, vy jste kadet.
- Běžte za sestrou. - Kéžby, ale kvůli mně tu nejsme.
- To kvůli mé přítelkyni. - Mladíku, nemrhejte mým časem.
- Carmelino, jdeme. - Paní, tam ženy nesmějí!
- Moje dcera není žena. - Tak proč je oblečená jako žena?
Je oblečená jako žena, ale není to žena.
Je to žena, paní. Ženy sem nesmějí.
Byla jsem povolána. Takže půjdu jako žena.
- Nechte ji jít jako ženu. - Co se tu děje?
- Na tohle nemám čas. - Tak nás nechte jít.
- Moje přítelkyně je žena. - Dokonce čeká dítě!
- A to dítě má jít do služby? - Ne, to ona!
- Prohlásili ji za dezertéra. - Není to její vina.
Nevěděla, že je muž.
On je muž a do služby nemusí.
Ona je žena a do služby musí.
- A vy? - Já musím jít dovnitř!
Jste šílení!
- To je absurdní. - Ano, je to absurdní.
Lékařská prohlídka je zbytečná.
- Tahle dívka není muž! - Samozřejmě. Očividně.
Je to dívka.
Bohužel, tady je napsáno Carmelo Gerace.
Musí projít prohlídkou.
Může to být podvod.
- Tyhle jsou pravé, podívejte! - Mami, uklidni se.
Já prohlídku nedělám, to doktor.
- Kadete Gerace, za mnou. - Tak dobře.
- Carmelino! - Uklidni se.
Nemáme se čeho bát.
Nedopustím, aby ji vyšetřovali jako muže.
- Nechci, aby z ní byl voják. - Nesmysl!
Carmelino!
- Kde je Carmelina? - Kde je má dcera?
- Uklidněte se. - Bez ní nikam nejdu.
Kluci!
Chovejte se slušně! Ticho.
Mohu? Prosím, slečno.
Běžte pryč.
Počkejte vteřinku.
- Víc doprava. - Mohu, majore?
Nepřeji si být rušen.
Promiňte, ale je to důležité.
Vydržte. Cítíte bolest v rameni?
Hluboký nádech.
- Víc zhluboka to nejde? - Už ne.
- Mám jí říct, ať počká? - Ano. Neotravujte mě!
Počkejte tady. Jakmile major skončí, všechno vyřeší.
Dobře, počkám tu.
Co to děláte? Běžte pryč!
Vstupte.
Svlékněte se.
Rozumíte? Do naha.
Dýchejte!
Výborně.
Teď zadržte dech.
To je moc!
Co se to děje?
To je velmi podivný případ.
Ne, to je striptýz.
Co tu děláte?
Povolali mě do služby. Teď musím projít prohlídkou.
- Cože? - Mám si svléknout punčochy?
Nemluvte nesmysly a oblékněte se.
Kam se ta má ubohá dcera poděla?
- Dovnitř nemůžete! - Šla tudy dívka?
- Je uvnitř. - Kde?
Co chcete?
Pusťte mě dovnitř, musím jít dovnitř.
- Zbláznili se? - Že se nestydíte!
- Vy byste se měl stydět! - Kdo jste? Ven!
Já jsem matka. Teď mi řekněte, co jste udělal mé dceři.
Nestydíte se, být nahý před dámami?
Jak se opovažujete! Já tady tomu velím!
Kdybych tomu velela já, něco takového by se nestalo!
- Jak se opovažujete! - Nicolino!
- Kde jsi byl? - Carmelino, co ti to udělali?
Nicolino, ublížili ti!
Výborně, teď se musím dívat na tyhle dva.
Co má znamenat tenhle projev náklonnosti?
Co to znamená?
Proč tu jste? Co chcete?
Já nechci být voják!
Chci si jen vzít svého Nicolina.
Prosím, nezvyšujte hlas.
- Mohlo by to ublížit dítěti. - Dítě? Kde?
Je na cestě.
Takže můžete mou dceru propustit.
O čem to mluvíte?
Není to dobrý důvod k tomu, abyste ji propustil?
Už jste viděl těhotného vojáka?
- Mami, nemůžeme mu lhát. - Cože?
- Byl to Nicolinův nápad. - Co?
- Co to říkáš? Zbláznila ses? - Nejsem těhotná.
- Nikdy jsem nebyla! - Cože? Takže vy jste mi lhali?
Matko, ona lže!
Musíme říct pravdu! Jestli zjistí, že jsme lhali…
- Jaké lži? - Mohli by nás zavřít.
- O co tu jde? - Já vám to vysvětlím.
Všechno je už jasné.
Je to příběh bídného parchanta,
lumpa a lháře.
- Rozumíte? - Mezi námi se nic nestalo!
A tím se ještě chlubíš?
Myslela jsem, že má dcera není poctivá.
Zatímco vy jste si ze mě utahovali. Zklamali jste mě.
- Odpusť nám. - Sklapni.
- Nemůžu vám odpustit. - Pomoc!
To stačí!
První láska je nezapomenutelná.
Chcete se vsadit, že na ni zapomenu? Takhle nemůžu žít!
Když pomyslím na tebe, vzpomenu si i na tvou matku.
První nenávist je nezapomenutelná.
Co ten smutný obličej?
Přijdeš o jednu, najdeš si jinou. Mysli na zítřek. Co ti bude chybět?
Láska, dobrodružství, vášeň.
Už brzy ve vašich kinech!
- Nech mě být. - Ne, co bych to byl za přítele!
Musíš na ni zapomenout.
- To by bylo skvělé, ale jak? - Najdi si náhradu.
Máš pravdu. Musím Carmelinu vymazat z paměti.
- Správně! Vymaž ji, znič ji! - Odpusť, Carmelino.
Ale musím tě vymazat.
Teď jsi muž. Pojď se mnou a zapomeneš.
Dnes večer mám dvě holky.
Obleč se, zajdu pro ně.
Nicolino, na Carmelinu zapomeneš.
Zapomeneš na její polibky,
zapomeneš na její objetí,
zapomeneš na její lásku.
Nezapomeň peníze, protože nemám ani floka.
Ty jsi ze všech nejkrásnější.
Budeš se jmenovat Lili.
S takovými vlasy
se mi líbíš ještě víc.
Ach, ne!
Neměň se.
Nestříhej si vlasy.
Nemaluj se příliš, lásko!
Ale ty…
Rozhodla ses,
že oblékneš rudé šaty
a že ti budou říkat Gigi.
Takový je tvůj život,
mezi obchody a kluby.
Večeříš pečeně,
piješ jen koktejly.
Ale proč?
Ach, ne, lásko.
Zůstaň pořád stejně krásná.
Se svou jemnou tváří.
Se svým jménem Lili.
Jsi nejkrásnější ze všech.
S takto upravenými vlasy.
Dobrou noc, Lili!
Zdravím, pane Smutný!
- Co je s tvým přítelem? - Prober se!
Já se o to postarám. Chcete slyšet vtip?
Dva lidi jsou na líbánkách.
- Líbánky? - Jsou ve vlaku, ve spacím voze.
- Jsou k sobě pořádně přitisknutí. - Ano, zatímco vlak…
Pomalu projíždí nocí.
O takových líbánkách s ní jsem vždycky snil.
- Se mnou? - Ne! Co vlastně chceš?
A ta nevěsta…
Poslouchejte, je to zábavné.
- Ta nevěsta? - Ne, ten vtip!
Nevěsta zhasne světlo a začne se svlékat.
Co když to všechno bude dělat s jiným mužem?
Musí si vzít mě! Ne někoho jiného.
Nech toho, kazíš mi vtip.
- Nevěsta se svléká… - Já nechci, aby se svlékala.
Je to šílenec.
Chci ho rozesmát, a tohle je jeho reakce.
S někým telefonuje.
Carmelino, jsi to ty? Díky Bohu, našel jsem tě!
Ano, jsem to já. Jsem to opravdu já.
O čem to mluvíš? Ano, přísahám.
Záleží mi na tobě.
Máme takovou smůlu.
Neplač, Carmelo. Carmelino, Carmelino.
- Má lásko… - Skončil jsi?
Má lásko, neplač.
Přišly ty správné dokumenty.
Už nejsem muž, už jsem žena.
Mohli jsme se vzít!
Co se stalo? Umřela ti kočka?
Á, Bé, Cé, Dé, kočka už nepřede. Umřela ve čtvrtek!
- Mňau! - Běž pryč, černá kočko!
Nicolino, co se děje?
Ty máš kočku?
Odháním ji. Běž pryč!
- Zatracené kočky! - Zatančíme si?
Nic to není, lásko.
Je to jen rádio.
Ujišťuji tě, že je to rádio.
Už jsem přepnul stanici. Přísahám!
- Zatančíme si? - Ne.
Tohle je jiná stanice?
Ty jsi s jinou ženou! Maminka měla pravdu!
Teď je to opravdový konec!
Ne, ne, ne. Já nejsem tvoje láska. Já jsem její matka!
Paní,
nechte mě to vysvětlit, prosím.
Nenechám tě mluvit.
Neopovažuj se znovu volat. Rozumíš mi? Je konec!
Haló? Haló?
Paní! Haló?
- Je pryč. - Konečně jsi to zavěsil!
- Zatančíme si? - Je to tvoje vina.
Proč jsi sem chodil? S kým jsem si to vyšla!
Nicolino, pojď tančit.
Opustila mě nadobro.
- Chtěl jsi na ni zapomenout! - Ale už nechci!
Moc mi na ní záleží. Chci ji znovu vidět.
- Musíš mi pomoct. - Já?
Ano. Musím s ní mluvit.
Musím jí všechno říct.
Ale jak můžu, Gaetano?
Nicolino, mám nápad.
To je nádhera!
Napsali dopis Santa Clausovi.
Pojď.
Opatrně!
Carmelino!
To jsem já!
Nicolino, zbláznil ses? Máma může přijít.
- Takhle ti to moc sluší. - Musím s tebou mluvit. Miluji tě.
- Běžte za maminkami. - Tati, on mi dal pohlavek!
Mami, podívej.
Podívej!
A mám tě!
Lumpe! Zničil jsi nám rodinu.
Radši bys měl zmizet. Jen běž.
Dej mi to. Myslel sis, že jsou to peníze?
ZÁLEŽÍ MI NA TOBĚ A ODPOUŠTÍM TI
Vidím tě! Zalez dovnitř!
No tak!
Ty jeden darebáku!
Zalez!
Svatý Antonín, mír a klid.
Mír a klid.
- Svatý Antonín… - Nicolino, zbláznil ses?
- Uteč! - To jsi zase ty?
- Myslíš, že jsem hloupá? - Paní!
Jak se opovažuješ převléct se za mnicha?
Svatokrádež!
- Zkus to ještě jednou… - To jsou ale lidi!
Ukážu ti!
Vrať se domů.
Salam. Nevíte, kde bydlí Geraceovi?
- Hledáte garáže? - Ne, garáž ne.
Hledám rodinu Geraceových.
- Geraceových? Kdo jste? - Turek.
Jsem starý přítel kapitána Geraceho. Umřel v bouři.
- Jste přítel Giosuèho? - Ano, přítel Giosuèho.
- Znáte ho? - Pojďte.
Vaše cesta byla zbytečná. Všichni jsou mrtví.
- Umřeli v bouři? - Ne, na různé nemoci.
Jsem sám v cizí zemi!
Já vám pomůžu. Vezmu vás k sobě.
- Tady bydlíte? - Ne, kousek dál.
- Tady to vypadá hrozně. - Pojďte!
- Podívej, koho ti vedu! - Salam!
- Šunka! Kdo jste? - Ten kuchař.
- Jsem kuchař. - Je to turecký kuchař.
Zbláznil ses? Nemáme ani číšníka, a ty mi přivedeš kuchaře.
Ty tomu pořád nerozumíš. Ukažte mu to tetování.
- Tetování… On mi nerozumí! - Nerozumím.
- Tetování, květinu. - Už chápu!
Je jediný z Cavalluccio di Mare, kdo přežil.
- No a? - Mluvím snad turecky?
Já mluvím turecky!
- Turek z Giosuèho lodi. - Přesně tak.
- Už víš, jaký je můj plán? - Ano.
Chceš toho Turka nahradit někým jiným.
Je těžké někoho najít.
Já někoho mám, tebe!
- Ty jsi ale blbec! - Ano, ano, vy jste blbec.
- Naprostý blbec. - On to říká taky.
Jsi blbec!
Gaetanino, potřebuji tvou pomoc.
Musím obměkčit srdce paní Amalie.
Jenom ty to můžeš dokázat.
Musíš ji dostat do kolen. Pomoz mi.
Já o Giosuèm a o Amalii nic nevím!
- Tak se zeptáme! - Tak se zeptáme!
- A co to tetování… - To je hračka.
- Dáš si ho sem. - Žádné tetování!
- A kam dáme tohohle magora? - Do koupelny.
- Kde bude spát? - Ve vaně.
- A co bude jíst? - Nic.
- Co když bude protestovat? - Ukousnu mu hlavu.
Nebudu předstírat, že jsem turecký námořník. Ani náhodou!
- Mami! - Kdo je to?
Nicolino převlečený za Turka.
Už zase? Ani se nehni.
Vyřídím to.
- Salam. - Kdo jste?
- Žijí tu Geraceovi? - Ano, proč?
Vy musíte být Amalia, žena mého přítele Giosuèho.
- Já jsem… - Ne, nic neříkejte.
Vy jste Muzafer Kayan, ten kuchař. Pojďte dál.
Turecký kuchař.
Carmelino, Sisinello, podívejte.
- Podívejte, kdo tu je. - Muzafer! Tátův přítel.
Ano, je to on.
Promiňte mi, pojďte dál.
Ano, ano.
Proboha! Omluvte mě.
Promiňte mi, že jsem tak dojatá. Z ničeho nic jste tady.
Pojďte.
Giosuè, podívej, kdo tu je. Poznáváš ho?
Nemůže mě poznat, Amalio! Uběhlo mnoho let.
Hleďte, jak je krásný na své lodi, na Cavalluccio di Mare.
Poznáváte ho?
Giosuè! Můj příteli.
Buďte tu jako doma. Dejte mi svůj klobouk.
Posaďte se. Dáte si kávu nebo něco k pití?
Nechci vám být na obtíž, možná jen něco k snědku.
Sisinello, Carmelino, běžte do kuchyně a přineste něco k jídlu.
Posaďte se.
Sedněte si.
Musíte mi povyprávět všechno o tom vraku.
Proč vám o tom mám vyprávět? Nepouštějme se do toho.
Ne, ne, ne! Chci to vědět.
Kde byl Giosuè během toho tajfunu?
- Na lodi. - Ano, to vím.
Chci vědět, kde přesně na lodi byl.
Byl na…
Na… Víte, jaký byl.
Chvíli nepostál.
- A dál? Mluvte! - Pak vítr zesílil.
Víte, jaký je vítr, když zesílí.
Kapitán si uvědomil, že je loď v nebezpečí,
tak na mě zakřičel: „Gaetano, zachraňme se!
Oblečme si záchranné vesty!“
Namísto Muzafere vám řekl Gaetano?
Protože byl vyděšený.
On mi řekl Gaetano a já mu Vincenzo.
V takových chvílích na jménech nesejde!
Jen si na to vzpomenu a mám husí kůži, podívejte.
Vlny byly vysoké jako hory.
Žraloci kolem nás vypadali jako sardele.
A pak přišel tajfun.
Opatrně u kormidla, fouká vítr.
Když začne foukat vítr, ztratí loď směr.
Vítr fouká
a plachty jsou zamotány.
Jaká to smršť!
Déšť padá z nebe a příď se celá leskne.
Září jasně.
Obloha vypadá jako inkoust.
A tři stěžně
vypadají jako ze stříbra.
Majáku, proč nám svítíš?
I v noci známe cestu domů.
Vítr fouká a plachty jsou zamotány.
Fouká sirocco.
Ale těm, kteří moře milují, moře jejich lásku oplácí.
Jsou bohatí.
Pozor na ten vítr!
Plujme na západ!
Na západ!
Kino už otevírá. Měl tu být ve čtyři.
- Nerozumím. - Je to můj byznys!
Už rozumím. Byznys je byznys.
Když se Gaetano nevrátí, to něco uvidíte!
Jste spokojený? Nedáte si ještě něco?
Ne, děkuji vám. Už jsem plný.
- Dezert byl moc dobrý. - To byl tatínkův oblíbený.
Carmelino, přines kávu.
- Máte krásnou dceru. - Děkuji.
- Je zasnoubená? - Kdepak!
- Na něco takového ani nemyslí. - Ta myslí jenom na Nicolina.
- Takže se jmenuje Nicolino. - Ty mlč a upaluj pryč.
Nicolino je pěkné jméno.
Musí to být dobrý chlap.
Jeho jméno nechci ve svém domě slyšet.
- Ovšem. - Káva je tu.
- Vaše dcera vypadá jako vy. - To není pravda.
Všichni říkají, že jsem po tátovi.
Po tátovi? To snad ne!
Jste tak podobná své matce!
Ty stejné hluboké tmavé oči.
Velmi vášnivé.
Ústa barvy jahod za ranního rozbřesku.
Sametově hebká pleť, jako broskve v první červencový den.
Vlasy jako hedvábí, jako vlny.
- Nezlobte se! - Můj svetr!
Nebojte, byla to slabá káva. To půjde vyprat.
Carmelino, Sisinello, honem! Přineste vodu.
Dobrý Bože!
Ta růže. Stejnou růži měl Giosuè!
Zcela stejnou.
Mohu?
Mnoho let ji vídám už jen na fotografiích.
Toto je jediná růže, která vyšla z vraku živa.
Chcete-li ji, je vaše. Nabízím vám ji.
Cože? Co na to mám říct?
Celá se třesu.
Promiňte mi.
Otevřu za pět minut.
Stát! Nejdřív musíte zabít mě!
Je to můj přítel. Stát!
Gaetano, pomoz mi. Dívej, co se kvůli tobě stalo.
Kvůli mně? Běžte dovnitř, film za chvíli začne.
- Můžeme začít znovu? - Dáme tam další kotouč.
Oni to pochopí.
- Musí jen zapojit fantazii. - Poslouchej.
Tvůj sen!
Chléb, láska a sny. To jsem viděl v Turecku!
Výborně, ale teď mlč.
Mluvil jsi s ní?
Nicolino, musíš se uklidnit.
Nejdřív se musíme lépe poznat.
Dej mi čas.
Armando, v novinách to píšou jasně.
Na jemnou pleť masku z vajec.
Já nejsem odborník, zeptejte se mé ženy.
- Tady, je to ono? - Ne, není to ono.
Ta rtěnka musí být červená jako jahody za ranního rozbřesku.
Rozumíte mi, Armando?
Za rozbřesku jsem vstával jen jako voják.
A na barvu jahod jsem se nedíval.
Gaetanino, řekni jí něco.
Já ji zahřívám.
Až nastane čas, něco jí řeknu.
- Poslouchej! Promluvíš s ní? - Zkusím to.
Ale slíbit ti to nemůžu.
Dnes je neděle, udělaly lasagně.
Víš, co se v těchto případech stává.
Pořád se jenom vymlouváš.
Nedočkavá kočka plodí slepá koťata.
- Chceš dopadnout jako ta kočka? - Ne, chci si vzít Carmelinu.
Neboj se. Běž domů a počkej na mě.
Postarej se o Turka.
Nechápu, proč Amalia poslala Sisinellu na internát.
Prý potřebuje dobré vzdělání
a doma jen mrhá časem.
Ne, to není ten důvod.
Od toho příjezdu Turka je tu všechno vzhůru nohama.
Už je tu.
- Budeme jíst? - To jste vy.
Posaďte se, oběd bude za chvíli.
Amalia tu ještě není?
- Ne. Postará se o vás Annunziata. - To bude legrace!
- Chtěl bych s vámi být osamotě. - Se mnou?
- Musím s vámi mluvit. - Nemáme spolu o čem mluvit!
Co vás to napadá! Musím vám říct něco velmi důležitého.
A co? Tohle je poctivý dům.
Myslíte si snad, že jste v harému?
Omluvte mé zpoždění. Víte, jací kadeřníci jsou!
- Jedna lokna sem… - Mami, co jsi to provedla?
Nelíbím se ti?
Neposlouchejte ji.
Vypadáte úžasně!
Připijme si na vaši úchvatnou proměnu!
- Děkuji vám. - Radši bych vypila jed!
- Co tím myslíte? - Nevšímejte si jí.
Nezaslouží si vaši laskavost.
Já vím, na koho myslí.
Ano, myslím na něj. Můj Nini.
Je tak krásný a já ho tak miluji!
No tak, drahá, neplač.
Je to fixace.
- Nicolino. - Neznám žádného Nicolina.
Jestli Amalia nechce… Ona je paní domu.
Neplač. Nerozplakávej ji. Pojď, ty chudinko.
Tahle dcera činí můj život hořkým.
Šla jsem domů tak veselá. Tak šťastná.
Musíte taková zůstat, Amalio. Myslete na sebe.
Jako já.
Nechci, aby zůstaly nerozvité,
ty květy z papíru.
Skutečné květy rozkvétají
v zahradě jen pro vás.
Jaro
je tu!
Stromy se barví do nachova,
a ptáček nám přilétl říct:
„Naučil jsem se létat.“
Roky uplynuly.
Období se vystřídala.
Písně se mění.
Ale vy ne, vy jste stále stejná.
Pro mě jste stále překrásná,
protože vás miluji.
Svět zesmutní, když se přestanete smát.
Namalujte se,
načešte si vlasy,
nasaďte si brož.
Pojďte ke mně blíže.
Toto zrcadlo
dokáže zázrak lásky.
Mé srdce se stále chvěje
a beznadějně vám propadá.
Svatý Januarie, pomoz Gaetaninovi.
Dej mu sílu a odvahu.
- Co myslíš, zvládne to? - Ne, ne.
- Ne? Já říkám, že ano! - Ano.
Přijde a řekne: „Utíkej za Carmelinou. Čeká na tebe!“
- A já půjdu a políbím ji. - Ne!
Konečně!
- Takže? - Musím s tebou mluvit.
- Stalo se něco zlého? - Ne, vlastně…
- Pro mě je to dobré, ale… - Co?
- Salam, běž pryč. - Já?
Tak mluv.
Nicolino, musíš být statečný.
Nemůžu tě nechat vzít si Carmelinu. Ze svého nového postavení.
Z jakého postavení?
S Amaliou se milujeme a budeme se brát.
- Cože? - Jako Carmelinin otec prostě nemůžu.
- Zbabělče, zrádče! Cos to udělal? - Uklidni se, Nicolino.
Proč si to vyléváš na mně? Nemůžu za to, že jsem se zamiloval.
Když se nežením já, tak ty taky ne.
Vezmu Turka za paní Amaliou.
- Muzafere! - Když na to přijde,
bude to špatné i pro tebe.
Sakra! Ztratil jsem Turka.
Gaetanino! Pomoz mi, ztratil jsem Turka.
To je mi jedno, já jdu. Amalia na mě čeká.
Muzafere! Muzafere!
Gaetano! Gaetanino!
Muzafere! Muzafere!
Hledáte toho Turka? Je na terase.
- Muzafere! - Zešílel!
- Co to děláš? - Modlím se k Alláhovi. Modli se taky.
Jdeme.
Počkat! Tady bydlí Giosuèho žena. Rodina Geraceových.
- Říkals, že všichni umřeli. - Pak ti to vysvětlím. Pojď!
Chápu. Jdeme na pohřeb.
Vím o někom, kdo by si pohřeb zasloužil.
Co se ti stalo?
Carmelina myslela, že jsi spáchal sebevraždu.
Další Turek! Oni se tu snad někde líhnou.
Pak ti to řeknu. Je Carmelina doma?
- Šla s prádlem. - Sama?
Ano, sama. Amalia teď žije v Turecku.
Vezmu ji s sebou, unesu ji!
- Pohlídej mi ho. - Ne, já mám strach!
Je hodný. Já budu hned zpět.
- Jdete na pohřeb? - Na pohřeb?
- Jaký pohřeb? - Vy jste hloupá.
- Ne, vy jste hloupý. - Já?
Ano, jste hloupý.
Carmelino!
Carmelino, jsem tady!
Nicolino! Jak jsi věděl, že tu budu sama?
Žiju jen díky myšlenkám na tebe!
Jsi tu opravdu sama?
Ano, maminka je dole.
Nemůžu tomu uvěřit.
Jsme tu sami.
- To je poprvé. - Já vím, ale co z toho.
- Smím ti pomoct? - Děkuji ti.
Carmelino! Carmelino!
Nevidím tě, ale cítím tě.
Mám jít na druhou stranu?
Nemáš mi co říct?
- Carmelino! - Co po mně chceš?
- Neopovažuj se jít blíže. - A přesto půjdu.
Nejsme ani zasnoubení.
Carmelino, co vlastně jsme? Stále tomu nerozumím!
Co měsíc jsme zasnoubení. Jsme rodiči neexistujícího dítěte.
Milujeme se, ale nejsme schopni si to říct.
A teď, když jsme konečně sami, nechceš, abych se k tobě přiblížil.
Jdu blíže, Carmelino.
Neřekneš mi nic?
Opatrně, Nicolino. Mohl bys mne zničit.
Tak uteč pryč!
- To víš, že uteču! - Počkej, něco ti musím říct.
Předtím jsem to nedokázal a nevím, zda to dokážu teď.
- Mám ti to říct, Carmelino? - Co? Že jsi blázen?
Ne, ale zblázním se.
Copak jsi nechtěla utéct, Carmelino?
Však taky utíkám.
Carmelino, já… Sakra, to je tak těžké!
Záleží mi na tobě.
Nicolino, neslyšela jsem tě.
Záleží mi na tobě.
Záleží mi na tobě!
Vidíš, jak je to krásné?
Záleží mi na tobě!
Nikdo tu není?
Záleží mi na tobě!
Carmelino. Jsem blázen?
Nicolino, já jsem blázen.
Záleží mi na tobě.
Slyšel jsi to? Zase ty!
Říkala jste, že si se mnou nebudete špinit ruce.
Ne, to nebudu.
Muzafere, shoď toho muže ze schodů.
Gaetano, ani se nehni. Dole je ten skutečný Turek!
- Je připraven jednat. - O čem to mluvíš?
- Vy dva se znáte? - Je to možné.
Na moři potkáte spoustu lidí.
Co to plácáš? Vždyť ani neumíš plavat!
Není to námořník.
Poslal jsem ho k vám, aby mi pomohl zevnitř.
K tomu jste mě donutila, když jste mi zakázala vídat Carmelinu.
- Kdo teda jsi? - Já vám povím, kdo to je.
Je to lump, loutka a zrádce, který podrazil přítele pro trochu jídla!
Tatínkův přítel, jediný, který přežil.
Ten nejel nikdy ani trajektem!
Tatínkův přítel čeká dole. Přivedu ho.
- Poslouchej, nebuď podlý. - Zaplatíš za to, co jsi mi udělal.
- Oni se zabijí! - Zůstaň tady.
Teď už taky víš,
jaké to je být zamilovaná.
Oni neumřeli.
Přivoláte na tento dům smůlu.
Budeme potřebovat hodně kadidla. Běžte!
Zničils mě! Po tom všem, co jsem udělal!
Pošlu tě na loď.
- Ale na nemocniční loď. - Gaetano!
- Pošlu tě do špitálu! - Nicolino! Gaetano!
Paní, pojďte sem.
- Je to paní Geraceová? - To je ona.
Toto je další Turek. Říkal, že jste mrtvá.
Kdo jste?
Tys mi dal facku? Jsem tvůj nejlepší přítel!
Tak se ke mně chováš po tom všem, co jsem pro tebe udělal?
Nicolino…
Vyrostli jsme spolu!
Věděls, že jsem zamilovaný.
Nemůžu za to, že jsem se taky zamiloval.
Gaetanino…
- Opravdu jsi zamilovaný? - Ano.
Pojď sem, Gaetanino.
Pojď sem!
Vy nejste mrtvá. Jste živá. Já tomu nerozumím.
Rozumíte tomu dobře! Jsem mrtvá. Je po mně.
Už nechci slyšet nic o Giosuèovi, o Turcích ani o lodích.
Už mě neotravujte.
Už nepřijímáme návštěvy.
Tomu jsem rozuměl! Není mrtvá, je živá!
Všichni mě obelhali, chudák Turek.
Potrestám ty viníky.
Dobré nebe! Gaetano, Nicolino…
Abyste se naučili, že si ze mě nemáte utahovat.
Amalio, Carmelino! Uklidněte se!
Ten Turek je bije.
Paní Annunziato!
Ten Turek bije Gaetana a Nicolina.
- Co se to děje? - Díky Bohu! Někdo jde nahoru!
Nicolino?
Co jsi mu udělal?
Nicolino! Nicolino!
Můj Nicolino! Jsi naživu? Co ti to udělali?
Já nevím.
Pošli ho pryč. Už ho tu nechci vidět.
- Amalio, odpusť mi. - Udělal to pro lásku.
Záleží mi na tobě.
Nicolino, záleží mi na tobě.
Nicolino, rozhodla jsem se. Řeknu to přede všemi!
- Uteču s tebou! - Ne.
A půjdeš sama, nebo vezmeš maminku?
Carmelino, buď hodná. Jsem tvá matka.
Pojď nahoru a vem i Nicolina.
Nicolino, poslechni. Bude to tak lepší.
Poslechni, Nicolino. Všechno jsem za tebe urovnal.
Amalio, měj trochu trpělivosti.
Nicolino! Nicolino!
Chudák maminka, možná bych měla jít.
Uděláme pokus.
Krásné děvče, pojď nahoru, protože ti musím odpustit.
Nicolino, pojď nahoru. Už jsme ti odpustili.
Jsem tvůj otec, budeme se brát!
Mladíku!
Na ulici se nemůžete líbat.
- Viděl jste všechno? - Všechno.
Tak nám dejte pokutu. Udělejte, co chcete.
Chci, abyste mi šel za svědka.
Amalio, teď, když jsou naše děti šťastné,
postarejme se o naše štěstí. Jsem nedočkavý!
Jsem tak zmatená. Jak ti mohu říct ne?
Muzafere, Gaetanino, musíte se uklidnit.
Požádali jste matku o svolení?
Ty máš taky matku?
Pojďte blíž. Co tam tak stojíte?
Proč jste mě přišli navštívit?
Máti, už jsem ti to říkala.
Přišli jsme probrat naši svatbu.
Svatbu? A kdo je ženich?
Já, máti!
„Máti“? Kdy jsem tě porodila?
Říká ti tak, protože je to ženich.
Je to ženich a proto mi říká máti.
Pojď blíž a posaď se ke mně.
Běž.
Pojď blíž. Ten je ale stydlivý.
Vypadáš jako anděl.
S čertovskými kudrnami!
- Jak se jmenuješ? - Gaetano.
Gaetano. To je pěkné jméno.
Kolik je ti let?
- Třicet čtyři. - Třicet čtyři? To je krásný věk.
- Kde pracuješ? - Jsem…
- Brusič nožů? To se mi nelíbí. - Ne!
- Jsem promítač. - Promítač?
Filmový promítač.
- Filmový… - Pracuji v kině.
Jak dlouho spolu chodíte?
- Bude to skoro 20 dní. - Dvacet dní?
Jste jako kočky! A tomu říkáte láska?
- To je hrůza! - Já ho miluji, máti!
Jaká máti!
Matka matky první matky mé matky říkávala,
že abys muže dobře poznala, musíš napřed spotřebovat sedm sudů soli.
Musíte se dobře poznat.
Potřebujete čas. Tři roky, to je můj rozsudek!
A je to tu zase!
Ty, tvá matka a já se procházíme po Toledu.
My jdeme vepředu, tvá matka jde za námi.
Ty, tvá matka a já. Jsem v průšvihu!
Ty, tvá matka a já. Proč se mi to děje?
Ty, tvá matka a já. Čím jsem si to zasloužil?
Ty, tvá matka a já.
KONEC
Překlad titulků: Michaela Šimonková Filipová