Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ți-am zis de la prima noastră întâlnire
Să nu aduci pe nimeni cu tine
În schimb, ți-ai adus fratele Sora și nepotul
Niciodată nu ești singură Mereu suntem în trei
Mi-ai promis că mâine, cine știe
Vii doar tu… cu mama ta
Eu, tu și mama ta Ne plimbăm prin Toledo
Noi mergem în față Mama ta în urmă
Eu, tu și mama ta
Mereu împreună E o nebunie
A venit și în luna de miere!
Când mergem la film sau la dans Când ne sărutăm
Ea, ca un polițai Ne veghează și nu ne lasă
Dar sunt îndrăgostit
Așa că m-am resemnat
Nu mă mai opun
Eu, tu și mama ta
Ce alinare! Eu, tu și mama ta
Am rezolvat-o! Eu, tu și mama ta
Sfântul Gennaro a făcut un miracol Pentru mine
Ieri nu s-a putut ridica din pat
A avut febră Am crezut că moare
Era să cred că vom ieși Doar noi doi în oraș
Apoi am auzit vocea subțire a mamei tale
„Vine fetița cu voi”
Eu, tu și sora ta Am mers la un bar în Chiatamone
„Vrei înghețată sau suc?”
Care e mai scumpă!
Ca să nu uităm acea zi
Ne-am tras în poză la Vila
Ea a vrut un balon, o bomboană Dar nicicum nu voia o plimbare
M-am uitat la ea Și am crezut că o arunc în mare
Mă dau bătut
Sunt îndrăgostit
Nu mă mai opun
Draga mea, tu mereu ești cu familia ta
Familia ta e ca un trib Se trag din Milan, din Orient
Și toți sunt în preajma ta mereu!
O mătușă bătrână din Cefalù
A venit aici și n-a mai plecat
Eu, tu și mătușa ta
Biata de ea, e bolnăvicioasă
Din când în când, cade lată
Eu, tu și mătușa ta
Ouă proaspete, mozzarella
Ne plimbăm doar cu trăsura
Eu plătesc pentru tot Cine îmi decontează?
Fie te părăsesc, fie dau faliment
Îmi faci necazuri Ar trebui să mă însor cu alta
Nu mai vreau să te văd
Eu, tu și mama ta
Eu, tatăl tău, fratele tău și sora ta
- În sfârșit suntem libere! - Nu, doamnă Amalia!
De fapt, eu sunt cel eliberat!
Nu o să mai găsești o mamă ca mine nicăieri! Ai înțeles?
Doamnă Amalia, nu sunteți o mamă, sunteți două mame,
două soacre, toate soacrele din lume!
Înainte să vorbești cu mine, clătește-ți gura cu apă de trandafiri!
Am crescut o viperă în sânul familiei.
Tu să taci! Nu vorbi despre vipere, nu ești demnă!
Ele fac parte grădina Domnului!
Mi-ai promis că mă duci la templul din Pompeii!
Mătușă Maria, mergeți pe jos la Pompeii, ca pelerinii!
Nicolino, dacă vrei să pleci, pleacă! Dar pe mine o să mă bagi în spital.
- Mă sinucid! - Hai!
- Vreau să mă sinucid! - Hai!
Nicolino a plecat și nu se mai întoarce!
Da! Nu mă mai întorc!
S-a terminat.
Îmi pare rău pentru ea.
Ce-mi pasă mie?
Mă însor cu o orfană și mai fac și o faptă bună.
Măcar așa am și eu parte de liniște.
Bună seara!
Salut, Gaetano!
Deci nu ai murit. Nu te-am văzut la ultimele patru filme.
O să mă vezi mai des. Mi-am încheiat socotelile cu mama.
- Cu mama? - Cu mama Carmelinei…
Aceeași Mărie. În țara asta, logodna înseamnă sclavie.
Măcar ți-ai dat seama! Acum ești liber și liniștit.
- Cadrul! - Fir-ar!
Nu are omul o clipă de liniște în cinematograful ăsta!
Nicolino, ai procedat bine.
Poftim, bea niște vin!
Ce faceți?
Domnule Gaetano, ce faceți? Dormiți?
- Ce e? - E tot prima parte.
- Și? - Am văzut-o deja!
Am pus-o ca să înțelegeți povestea mai bine.
Sunteți toți neștiutori, trebuie să vedeți filmele de două ori!
- Și ce să facem? - Așteptați finalul filmului! Du-te!
Nicolino, la ce te gândești?
Fără Carmelina, mai bine mă arunc sub roțile autobuzului.
Cu ce ți-a greșit șoferul de autobuz?
Dacă vrei să-ți distrugi viața, ia-o de nevastă!
Ție ți-e ușor să spui asta!
Mama ei mi-a spus așa: „Carmelina încă e o fetiță.
Numai după trei ani putem spune că vă cunoașteți suficient.”
Cât, trei ani? Nici căsniciile nu durează atât!
Și a mai spus că nu am un loc de muncă stabil.
Știe că ești directorul cinematografului?
- Urăște cinematografele, preferă TV-ul. - Ce jalnic!
- Cu cine vrea să-și mărite fata? - De unde să știu?
Giosuè m-a distrus.
Giosuè avea brațe cât un montagne russe.
Nu-mi plac, mă ia cu amețeli când le văd.
Îți trebuie un bărbat puternic, un marinar ca tatăl tău.
Nicolino e puternic, mai puternic decât tata
și nu are tatuaje urâte.
Nerecunoscătoareo! Cum îndrăznești să-ți jignești tatăl?
Fata asta mă omoară.
Nu vă mai certați și haideți la masă! Se răcește mâncarea.
- O mănânc și rece. - Amalia, las-o în pace!
Carmelina n-a vrut să-l jignească.
Vezi să nu! Annunziata, știi ce înseamnă tatuajul cu trandafir pentru mine.
Mi-ai spus de nenumărate ori! Tu ești trandafirul.
Și-a făcut tatuajul ca să mă poarte mereu cu el.
Nu se mai fac bărbați ca el.
Toți au murit deodată cu el în naufragiul ăla.
- Odihnească-se în pace! Mai pune! - Bine.
Bietele fete de azi
se mulțumesc cu slăbănogii care au rămas.
Nicolino nu e un slăbănog!
Nu vreau să ajung fată bătrână, ca mătușa Maria!
Ai vrea tu să ajungi ca mine. Sunt o femeie respectabilă.
Nu m-am măritat pentru că urăsc bărbații.
Mama spune că te-ai născut scorpie.
- Așa ai spus? - Nu e adevărat.
Asta a pus capac!
- Maria… - Plec.
- De ce? - Mă întorc în Benevento.
Maria, ce faci? Știi că te iubim!
Bârfitoare ordinară!
Acum că am pus totul pe masă, s-a zis cu mâncarea!
Carmelina, am ajutat-o pe mama ta să te aducă pe lume.
Vreau să te ajut să rămâi în lume.
Mănâncă o pulpă de pui! E delicioasă.
Nu!
Fără Nicolino, nici puiul nu are gust de pui.
Până și casa, mobila.
Am cumpărat și perdele.
Candelabrul care îi plăcea Carmelinei.
Ce oribil! Nu-mi place nimic.
Iubirea te face să te porți ciudat.
Casa asta are tot ce și-ar putea dori doi soți.
Aveam de toate, numai ea lipsea.
De fapt, scrumieră nu aveam! Nu aveam nimic!
Ce-mi pasă mie? Să dăm foc acestei case blestemate!
Cine mă deranjează?
- Nicolino! - Ce faci?
Am venit să stau aici. Nu vreau să fii singur.
Mă sacrific și mă mut aici.
- Nu poți. Carmelina va locui aici. - Ce tot spui? V-ați certat!
- Da, dar… - Apropo, unde dormim fiecare?
Am doar un singur pat, cel matrimonial.
- Ne descurcăm noi! - Gaetano…
Auzi! Dacă vrei să stai aici, o să dormi în camera de zi.
- Nu poți dormi în pat. - Dar o să distrugem lâna.
Și ce-mi pasă mie? Și eu sunt distrus.
Gaetano, sufăr cumplit!
Nicolino, suferi pentru că vrei să suferi.
Dacă aș fi fost eu logodnicul ei, lâna asta ar supraviețui.
Gaetano, pleacă!
Carmelina e o fată serioasă.
Mai știi filmul pe care l-am proiectat săptămâna trecută?
Ce-i cu el?
Era cu doi amorezați care voiau să se cunune,
dar părinții se opuneau.
Părinții au fost obligați să îi lase să se cunune, înțelegi?
- Au fost obligați. - Ea nu e genul ăla de fată.
Nu-mi pasă cum e, ar trebui să punem piciorul în prag.
Trebuie să spui așa: „Mamă. Dragostea nu așteaptă.
Dacă nu ne cununăm acum, curând sărbătorim și nunta, și botezul.”
Dar acum nu am curajul să mă apropii de casa aia.
Dacă nu vrei să-i ții piept mamei, atunci uit-o!
„În tot binele este un rău.”
Zice tipul care și-a înmormântat soacra pe cheltuiala lui.
Mamă, nu vreau să mănânc. O să mor de foame precum contele Ugolino.
Nu vrei să mănânci?
Mătușa Maria ne-a invitat aici ca să ne împăcăm.
Fă-o pentru mine, Carmelina!
A fost greu pentru mine să vin cu voi aici.
Nu o să mănânc. Vreau să sfârșesc precum contele Ugolino!
Dar cine mai e și ăsta? Voi ați auzit de el?
Eu nu-l cunosc. Dar e drept.
Aristocrații trec printr-o perioadă grea.
- Lasă, mamă, eu o să mănânc. - Nu-mi pasă dacă tu mănânci.
Ai grijă, o să ajungi în mare!
Să începem să mâncăm noi!
Cum să te porți așa pentru un bărbat prostănac!
Mâncăm odată? Eu o să încep să mănânc.
- Ceva de mâncare? - Sigur.
- Supă de pește. - Spaghete cu midii.
- Bun. Domnișoară? - Spaghete și supă de pește.
- Le aduc deodată? - Da.
- Aveți lasagna? Eu vreau lasagna. - Sigur.
Două porții de spaghete, două supe de pește și o lasagna.
Este lasagna!
Anulez comanda de spaghete și vreau o lasagna în schimb.
Și eu vreau lasagna în loc de supă.
- Anulez comanda de supă. - Nu, n-o anulați.
Mănânc eu supa ei în loc de lasagna.
Și dacă nu vrea Carmelina să mănânce, treaba ei.
Nici vorbă, Carmelina o să mănânce!
Îi e foame și mâncarea e gata imediat.
- Asta ne mai lipsea! - Nicolino!
Tu vino încoace! Ce faci aici?
Vrei să ne certăm în public?
Am îndrăznit să vin aici ca să vă prezint scuzele și respectul meu.
Câtă neobrăzare! După tot ce s-a întâmplat!
Am greșit și vreau să îndrept lucrurile.
- Sunt umilul dumitale fiu. - Ce tot vorbești?
Tu nu faci parte din familia mea. Noi nu ne încurcăm cu fitecine.
Nu e adevărat. Și nu uita, Carmelina trebuie să mănânce!
Nu pot trăi fără voi toate, vă iubesc.
Și pe mine? E nebun de legat!
- Mă iubești? - Da.
Și pe dumneata, și pe Sisinella, și pe mătușa Maria. Pe toate!
M-am obișnuit cu voi.
Ieri mă plimbam singur și m-am simțit gol pușcă.
Fii bună, dă-i mâna să ți-o sărute și o să dăm totul uitării!
Vreau să fiu bună, sângele apă nu se face.
Nu vreau să moară fiica mea.
- Bravo! - La masă!
Ce e asta? Ține-ți mâinile acasă! Să mergem!
Să mergem! Ne așezăm acolo.
În sfârșit putem mânca! Nu mai vedeam de foame.
Nu acolo. Mătușa Maria stă în capul mesei, tu stai acolo.
Doamnele au comandat deja. Ce doriți?
- Tortellini cu sos de carne. - Tortellini…
- Și eu vreau tortellini, în loc de supă. - Și eu, tot tortellini.
- Eu vreau înghețată. - Bine, luăm înghețată la final.
Stați puțin! Calmați-vă, doamnelor, vă rog din suflet!
Vorbiți pe rând, căci nu înțeleg nimic!
Ați cerut trei supe de pește,
acum vreți trei porții de tortellini.
O porție de spaghete și o lasagna.
Carmelina, avem doar câteva minute. Ascultă ce am de zis!
- O să faci un copil. - Ce tot vorbești?
- Ești bine? - Da.
Ai înțeles ce am comandat?
Da. Trei porții de tortellini, două de lasagna și o supă.
Pentru domnișoară… Unde e domnișoara?
Carmelina, comandă ceva de mâncare!
- Ouă papară. - Totul e o papară!
Și eu vreau papară, pe lângă tortellini și supă de pește.
Aș comanda și eu la fel, dar mă doare ficatul.
- Cine vrea ficat? - Nu ai înțeles nimic!
Nimeni nu vrea ficat.
Fă ce spun eu! Le punem în fața faptului împlinit.
O să-mi creezi probleme, Nicolino.
Fă-o pentru iubirea și fericirea noastră!
Am scris pe foaie ce trebuie să spui.
„Acesta e rodul…
Rodul din mâna asta…
În pântecul fiicei tale e rodul iubirii. Rodul dulce al unei iubiri amare.”
Gata, o știu!
„Mamă, în pântecul fiicei tale
e rodul iubirii ei!
Rodul dulce al unei iubiri amare.”
„De ce e amară?”
Ce faci?
Nu e frumos să tragi cu urechea.
Carmelina vorbește singură, a zis că are un rod.
Cum așa? Ce rod?
Cred că l-a mâncat, a zis că e dulce.
Dulce?
„Pentru o clipă de fericire.
Sufăr cumplit!
Cât…” Nu!
„Cât trebuie să sacrifici pentru o clipă de fericire!”
Ce scandal!
- Amalia, soro! Fii puternică și calmă! - Ce e?
- Carmelina are un rod în pântec. - Ce rod?
Un rod dulce, care a fost amar.
- E o glumă? - Ce e un pântec?
- O doare stomacul pe Carmelina? - Nu o doare nimic! Aș vrea eu!
- Dar ce e? - Trebuie să-ți păstrezi calmul.
Sunt foarte calmă. Despre ce vorbeați?
Încearcă să înțelegi! Nu sunt măritată.
E păcat și să te gândești la anumite lucruri.
Îți zic eu, mamă. Carmelina a mâncat rodul pe care i l-a dat Nicolino.
Taci, bârfitoareo! Ar trebui să-ți vezi de treabă.
Ba nu-mi văd de nicio treabă! Carmelina a mâncat rodul și gata!
„Acolo, în pântecul fetei tale, e rodul iubirii ei.
Dulcele fruct al unei iubiri amare. Sufăr cumplit!
Cât trebuie să sacrifici pentru un moment de fericire!
Sufăr! O clipă de iubire costă prea mult.”
Suflet rătăcit! Ce tot spui?
- Nimic. Nu spun nimic. - „Nimic”? Cum adică „nimic”?
Nu ți-e rușine să spui așa ceva la vârsta ta?
- Ce-i cu prostiile astea? Ce rod? - Nu sunt prostii.
- Atunci ce sunt? - Adevărul.
„Adevărul”?
Dar ești o fetiță! Nu e posibil.
Nu mai sunt o fetiță, sunt o femeie.
- De fapt, stai! Sunt și mamă. - Fecioara Maria!
- Sfântă Fecioară… - Ce tot vorbești?
Cine ți-a dat rodul?
Mamă, cunosc un singur bărbat. Pe Nicolino al meu!
Nicolino! Iar apare Nicolino în fața ochilor mei!
Doamne, nu mai pot îndura atâtea…
Amalia!
- Salut, Sisinella! - Intră!
- Vorbește cu mama! - De ce?
Pentru că tu i-ai dat rodul Carmelinei și acum o doare stomacul.
- Eu? Ce tot spui? - Știu totul. Mama a leșinat!
- Deci Carmelina a decis! - Nu mă atinge!
Mamă, trezește-te! Îți spun adevărul.
Mamă!
- Amalia! - Mamă, trezește-te!
- Doamne! - Vezi ce ai făcut?
- Sărută-mă repede! - Nicolino, ai înnebunit?
- Respect-o pe mama, biata de ea! - Biată, o laie! Dă-mi un sărut!
Mamă, trezește-te!
Nicolino încearcă să o sărute pe Carmelina. Uite, mamă!
- Unde e? - Aici sunt. La dispoziția dv.
Nemernicule, nerușinatule, tăntălăule!
Mi-ai făcut de rușine fiica, familia, casa, totul!
Calmați-vă! Nu fug nicăieri, îmi asum responsabilitatea.
Mai ai obraz să vorbești?
- Vreau să rezolv situația. - Ce să rezolvi?
Răul a fost deja făcut.
Merită un bărbat onorabil pentru copilul ei.
- Unde pot găsi unul? - Eu sunt un bărbat onorabil!
- O iau de nevastă, dacă vreți. - Dacă vreau eu?
N-ar trebui să fii mai smerit, după câte necazuri ai făcut?
Sigur că o iei de nevastă!
Dar vreau să știu un lucru.
Nu v-am scăpat din vedere niciodată.
Mereu am trimis pe cineva cu voi.
Lămurește-mă, cum ai reușit?
Nu e momentul potrivit. Carmelina s-ar rușina!
- Te-ai rușina, nu? - Da, mi-e rușine… De ce?
Atunci trebuia să ți se facă rușine! Acum e prea târziu!
Tocmai… E prea târziu. Mult prea târziu.
Pierdem timpul cu flecăreala asta.
- Are dreptate, lunile trec repede. - Ba chiar zboară!
- Când s-a întâmplat? - Nu știu!
- Nicolino știe, el a făcut tot! - Ce tot vorbiți?
Vreau să lămuresc treaba asta. Hai cu mine la Annunziata!
Ca să aflăm care e adevărul. Hai!
MOAȘĂ
Mai repede, Annunziata! Altfel pruncul se va naște singur.
- Pălăria. - Ce pălărie? Nu port pălărie.
- Pălăria mea! - Ai nevoie de pălărie la o naștere?
- Da, sunt o doamnă, totuși! - Iar eu sunt îngrijorat.
Calmați-vă, mai avem timp!
Mergeți afară! Aerul proaspăt o să vă facă bine.
Soția mea nu mai poate aștepta!
Scuze. Trebuie să vorbesc cu dv.
Nu trebuie să vorbiți cu nimeni. Eu sunt primul la rând.
Așteptați afară, am zis, vin imediat!
- Copilul meu o să se nască singur! - Afară cu dumneata!
Nicolino, așteaptă! Când mă întorc, putem vorbi.
Nu pot aștepta. Amalia și Carmelina sunt pe drum.
Dacă mă găsesc aici, sunt terminat.
Sunt pe drum? Dar ce vor să facă aici?
Între tine și Carmelina…
Nu e ce credeți. Vreau să-mi fiți complice.
Cum îndrăznești? Eu sunt o moașă cinstită. Nu fac anumite lucruri!
Liniștiți-vă! La ce nebunii v-ați gândit?
Trebuie să mă ajutați să mă însor cu Carmelina.
Știți care e situația mea.
- Am apelat la un truc. - Ce ai făcut?
Eu și Carmelina le-am spus că așteptăm un copil, dar e o minciună.
Și să nu uiți câte patimi îndur din cauza ta. Să nu uiți!
- Doamnă, nu urcați! - De ce?
- Annunziata nu e aici. - A plecat?
Nu a plecat.
E aici, dar e ca și cum nu ar fi aici, ca și cum ar fi plecată.
- Hai, Carmelina! - Bine, duceți-vă!
Fie ce-o fi.
Dacă așa îi e scris, se va naște singur.
- Ce vrei de la mine? - Spuneți-le că e însărcinată!
Ca să ne putem căsători repede.
Dacă descoperă adevărul, cum o să par?
Nu vă faceți griji! Rezolv eu problema apoi.
Bine. Acum trebuie să plecăm. Am treabă. Haide!
- Au ajuns! Du-te acolo! - Da.
Amalia, ce faci? Mă bucur să te văd.
- Copiii ăștia zilnic îmi fac probleme. - Ce s-a întâmplat?
- Trebuie s-o consulți pe fată. - Ce vrei să spui?
Nu s-a întâmplat nimic! Mai bine plec.
Unde vrei să te duci? Carmelina, hai aici!
Așază-te și voi vedea ce ai pățit!
Deschide ochii, scoate limba!
- Fata asta e gravidă! - Eu?
- E clar ca bună ziua. - De unde știi? Abia te-ai uitat la ea.
Se vede și cu ochiul liber! Poartă un copil în pântece.
- Cred că e băiat. - Nu poate fi adevărat!
Știi tu mai bine decât Annunziata?
Cum să fie? Eu și Nicolino nu am petrecut timp singuri.
Atunci e al altcuiva? Cu cine ai fost?
- Cu nimeni. Nu știu cum s-a întâmplat. - Fecioara Maria!
Puțină răbdare, Amalia!
Alo? Pentru ce? Fără mine?
Știam eu! Mă ocup eu. Felicitări, la revedere!
Mă scuzați, trebuie să-i spun domnului.
- Cine e? - Tatăl.
El e tatăl! Nu e Nicolino?
Annunziata, stai! Unde te duci?
Carmelina! Vino încoace!
- Vino! - Mi-e frică, Nicolino!
- Ce faci? - Doamna Annunziata ne face jocul.
- Tu continuă să te prefaci! - Și eu nu știam nimic!
- M-am speriat. - A mers bine.
- Am o veste bună. Sunteți tătic. - Ce e?
- Tu ai fost! - Ce faceți?
- Ce tată? - O clipă!
- El e celălalt tată. - Despre ce vorbiți?
Vă rog, calmați-vă! E o fetiță frumoasă.
Ea? Tocmai a vrut să mă mănânce!
Nu ea! Sunteți tătic, tocmai am aflat.
Deci sunteți toți în cârdășie!
Calmați-vă, eu sunt tatăl!
Nicolino, de unde ai apărut? Cine e acest bărbat?
Soția lui era în travaliu.
- Da, dar adevăratul tată sunt eu. - Da, el e adevăratul tată.
Ce ai spus? Repetă!
- Te omor! - Opriți-vă!
Ce nerușinați! Hai să recapitulăm!
Dumneata ești tatăl propriului copil.
- El e tatăl altui copil. - Bun!
Fiica mea are un singur tată, iar acel tată sunt eu.
- Să sperăm! - Nu, eu sunt.
Bine, mergi la fiica dumitale!
Iar pe ei doi să-i duci la cununie, Amalia!
- Repede! - Căsătoriți-vă numaidecât!
Și să mai treceți pe la mine când vă va veni rândul!
- Ai înțeles? - Sigur.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Liniștește-te, Nicolino! Astea sunt ultimele sacrificii.
E umilitor să faci pe cărăușul,
dar Maria o să se ocupe de actele pentru căsătorie.
- Să ne trimiteți actele numaidecât! - Nu-ți face griji!
- O să mă grăbesc. - Domnul să te călăuzească!
Pe zi ce trece, problema e tot mai apăsătoare.
Hopa sus!
Mătușă, bagajele sunt la locul lor. Puteți pleca!
- Văd că ești binedispus! - Ar trebui să plâng?
Amalia, nu te supăra! E un bărbat incorigibil.
Adio! Să rezolvați cu actele! Să le trimiteți cât de repede!
Onoarea Carmelinei e în mâinile tale!
Mamă, vrei să le spunem tuturor?
Ce credeai, că-s inconștientă, ca tine și Nicolino?
Povestea asta m-a obosit. Mi-e greață!
- Nicolino, a zis că îi e greață. - Ce vreți să fac?
Nu-ți face griji, nu sunt bolnavă.
Eu am doi copii, sunt mai pricepută decât tine.
E normal să-ți fie greață în situația ta.
- Lăsați-mă în pace! - Nu!
Dacă mama spune că ți-e greață, înseamnă că așa e.
- Serios? - Da. Mama are mereu dreptate.
Nu-ți face griji, asta o să te ajute.
- Mamă, simt ceva aici. - Ce anume?
- Mi-e poftă de căpșuni. - De căpșuni?
Așteaptă puțin!
Da, de căpșuni.
- Trimit pe cineva să cumpere. - Dar sunt scumpe, mamă!
Nu-mi pasă. Nicolino trebuie să învețe ce înseamnă să fii tată.
Nicolino!
Cumpără un kilogram de căpșuni! Carmelinei îi e poftă.
Căpșuni? Sunteți sigură?
- Da, căpșuni! - Nu portocale sau clementine?
Nu. Du-te odată! Vrei să nască tânjind după căpșuni?
Merg să cumpăr căpșuni pentru Carmelina.
Bravo!
- Nicolino, bună! - Bună ziua, doamnă.
Mă grăbesc, Carmelinei îi e poftă de căpșuni.
Da, are pofte. Mi-a zis dna Amalia.
Copilul se naște la primăvară, nu?
Ce primăvară? Vor trece multe primăveri fără să se nască!
Stai! Ce? Nu ai rezolvat problema?
Ce să rezolv? Carmelina e o domnișoară respectabilă.
La fel sunt și eu!
Ce să-i spun Amaliei? M-ai compromis…
Nu strigați! Vreți să mă aresteze?
Bine ar fi! Ai apelat la mine, o profesionistă cinstită.
Mi-ai cerut ajutorul, dar tu nu vrei să colaborezi!
- Am făcut tot ce am putut! - Nicolino, gata!
Dacă mă sună Amalia, îi spun adevărul.
- Nu! - Ba da.
- Mai așteptați puțin, măcar câteva zile. - Nu!
Taci! Pleacă! Tineretul din ziua de azi e groaznic.
Au nevoie de ajutor și ca să facă un copil!
Domnule poștaș, aveți ceva pentru familia Gerace?
- Da, o recomandată. - Unde să semnez?
Mulțumesc. Annunziata!
Annunziata, au ajuns actele! Carmelina!
- Trebuie să mănânci în perioada asta. - Carmelina!
- A adus căpșunile! - Încet.
Să nu superi copilul! Liniștește-te!
- Unde sunt căpșunile? - Ce căpșuni? Au ajuns actele.
- Să le vedem! Da, au ajuns. - Minunat!
Avem tot ce ne trebuie.
În sfârșit!
Acum ne putem căsători.
Doamne, nu!
- Nu se poate! - Ce s-a întâmplat?
Nu e posibil, fiica mea. Ceva îngrozitor!
- Fii puternică, draga mea! - Mamă, mă sperii!
- Ce s-a întâmplat? - Biata fată!
Ce dezastru! Ce putem face?
- Au ajuns actele? - Dacă ai ști…
Dacă aș ști ce anume?
Vreți să-mi spuneți și mie?
Aici spune că ești bărbat.
Carmelo Gerace, născut în Benevento. Tu ești sau nu?
Sigur că ea e! Nu e bărbat, e femeie!
Nicolino, sunt femeie, jur. Sunt femeie!
Cum ai fi putut deveni tată dacă ar fi fost bărbat?
În ziua de azi, orice se poate.
S-au schimbat vremurile.
- Se poate, nu? - Nu vorbi prostii!
Numai la știri auzi despre așa ceva.
E bărbat doar pe certificatul de naștere.
Amalia, ții minte cum au făcut greșeala asta?
- Soțul tău a vrut băiat. - Da.
Așa e, e vina lui Giosuè.
Tatăl tău, în ziua în care te-ai născut,
era așa de sigur că vei fi băiat, încât te-a trecut Carmelo în certificat.
Credeam că a corectat actele după ce s-a născut.
Nu te supăra, Amalia, dar mereu era cu capul în nori.
- Vai, cine-o fi? Nicolino, deschide ușa! - Și-atunci…
O să fiu bărbat tot restul vieții mele?
Nu, trebuie doar să facem o mică modificare.
La Primărie, cu doi martori.
Aici locuiește Carmelo Gerace, fiul lui Giosuè și al Amaliei?
Nu chiar. Dar să zicem că da. Despre ce e vorba?
- Serviciul militar. - Ce?
Ați auzit bine.
Legea spune că e dezertor dacă nu se prezintă la înrolare.
O zi bună!
- Cine a fost? - Soția mea merge în armată. Asta lipsea!
- Nu! - Ce s-a mai întâmplat acum?
Copila mea, ești chemată în armată!
- Nu-i nimic. O s-o lase la vatră. - De ce plângeți?
Eu ar trebui să plâng.
Ba mama, ba mătușa, ba sora, acum văd că și patria!
- Pe cine căutați? - Eu… Ea…
- Noi… - Înțeleg, tu ești cadetul.
- Du-te la asistentă! Arătați-i unde e! - Aș merge, dar nu eu mă înrolez.
- Ci iubita mea. - Tinere, nu-mi irosi timpul!
- Carmelina, hai! - Doamnă, femeile nu au voie aici!
- Fiica mea nu e o femeie. - Atunci de ce e îmbrăcată ca una?
E îmbrăcată ca o femeie, dar nu e o femeie.
E femeie, doamnă. Femeile nu au voie aici.
Am fost chemată. Și voi intra, chiar dacă sunt femeie.
- Las-o să intre ca femeie! - Despre ce e vorba aici?
- Nu am timp de pierdut. - Atunci lasă-ne să plecăm!
- Iubita mea e femeie. - Și are un copil, nu poate aștepta!
- Și el trebuie să facă armata? - Nu, ea trebuie s-o facă!
- Au spus că e dezertoare. - Nu e vina ei.
Ea nu știa că e bărbat.
El e bărbat și nu face armata.
- Ea e femeie și trebuie s-o facă. - Da.
- Și dumneata ce trebuie să faci? - Eu trebuie să intru!
La balamuc. Sunteți nebuni toți trei!
- E absurd! - Da, e absurd, asta zic și eu.
Un control medical ar fi inutil.
- Se vede clar că domnișoara nu e bărbat. - Sigur. Așa pare.
Nu pare! Doar o vedeți!
Din păcate, aici scrie că e Carmelo Gerace.
Și trebuie să facă controlul medical.
Poate e o escrocherie.
- Poftim? Toate sunt adevărate, uite! - Mamă, liniștește-te!
Nu eu fac controlul medical, ci medicul.
- Cadet Gerace, urmați-mă! - Bine.
- Carmelina! - Calmează-te!
Lasă-i să vadă adevărul! Nu avem de ce să ne temem.
Nu o las pe Carmelina să fie examinată ca un bărbat.
- Mai bine așa, decât să fie soldat. - Ce prostii vorbiți?
Carmelina!
- Unde e Carmelina? - Unde e fiica mea?
- Liniștiți-vă! - Nu o las aici!
Băieți!
Purtați-vă frumos! Neciopliților! Liniște!
Se poate? Vă rog, domnișoară.
Valea!
Așteptați puțin!
- Puțin la dreapta. - Se poate, dle maior?
Cine e? Nu vreau să fiu deranjat.
Mă scuzați, dar e important.
O clipă. Te doare umărul?
Inspiră adânc!
- Nu poți inspira mai adânc? - Mai mult de atât, nu.
- Să o rog să aștepte? - Da. Nu mă deranja!
Așteptați aici! O să ne lămurească maiorul după ce își termină treaba.
Bine, aștept cuminte aici.
Ce faceți aici? Valea!
Intră!
Între timp, poți începe să te dezbraci.
Ai înțeles? La bustul gol!
Inspiră!
Bun! Foarte bine!
Acum ține-ți respirația!
Prea mult!
Ce se petrece?
E un caz de-a dreptul bizar!
Nu, domnule maior. E un caz de cabaret pe dezbrăcate.
Cabaret? Ce faci aici?
Am fost chemată în armată și trebuie să fiu examinată.
- Ce? - Să-mi dau jos ciorapii?
Nu mai vorbi prostii și îmbracă-te!
- Unde a dispărut biata mea fiică? - Doamnă, așteptați!
- Nu puteți intra. - A intrat o fată acolo?
- E înăuntru. - Unde?
Ce vrei?
Lăsați-mă să intru! Trebuie să intru!
- Au înnebunit? - Neobrăzată!
- Neobrăzată ce ești! Ce ai făcut? - Cine ești? Afară!
Eu sunt mama ei. Spune-mi ce i-ai făcut fiicei mele!
Ție nu ți-e rușine să stai dezbrăcat în fața unor doamne?
Cum îndrăznești? Eu sunt șeful aici!
Dacă aș fi fost eu șefa, așa ceva nu s-ar întâmpla!
- Cum îndrăznești? - Nicolino!
- Tu de unde ai apărut? - Carmelina, ce ți-au făcut?
Nicolino, te-au bătut!
Bravo! Acum trebuie să văd și asta!
Ce e cu tandrețurile astea?
Îmi explică și mie cineva ce se întâmplă aici?
Ce cauți aici, domnișoară? Ce vrei?
Nu vreau să fiu soldat.
Vreau doar să mă mărit cu Nicolino al meu.
Vă rog, nu ridicați vocea!
- E periculos pentru copil. - Ce copil? Unde e?
E pe drum, se va naște în câteva luni.
Domnule maior, vă rog să o consultați, ca să o puteți lăsa la vatră.
Ce prostii tot vorbiți?
Nu e un motiv bun pentru a o trimite acasă?
Ați mai văzut soldați gravizi?
- Mamă, nu-l putem minți pe domnul maior. - Ce?
Nicolino a născocit asta, ca să ne putem căsători.
Ce?
- Ce tot vorbești? Ești nebună? - Nu sunt însărcinată.
- Și nici n-am fost. - Ce? Deci m-ai mințit.
- Mamă, minte. - Trebuie să spunem adevărul.
Dacă află că am mințit…
- Dar n-am mințit! - O să ne aresteze.
- Ce nebunie mai e și asta? - Vă lămuresc eu.
Acum totul e limpede.
E povestea unui nenorocit și jumătate,
a unui nemernic mincinos!
- Ați înțeles? - Nu s-a întâmplat nimic între noi.
Nu? Acum te lauzi?
Am crezut că fiica mea e dezonorată.
Dar tu făceai haz de o mamă. M-ai dezamăgit.
- Iartă-ne! - Tu ține-ți gura!
- Nu te pot ierta. - Ajutor!
Gata!
Prima iubire nu se uită niciodată.
Punem pariu că o s-o uit? Altfel ce mă fac? Nu pot trăi așa!
Dacă mă gândesc la tine, mă gândesc și la mama ta.
Nu uiți niciodată clipa în care ai simțit ură pentru prima oară.
Ce e cu fața asta tristă?
Pierzi o femeie, găsești alta.
Gândește-te la ziua de mâine! Ce-ți rezervă ziua de mâine?
Iubire, aventură, pasiune.
În curând, într-un cinematograf din zona ta!
- Lasă-mă în pace! - Nu. Ce prieten aș fi?
Trebuie să o uiți pe fata aia.
- Ar fi minunat, dar ce să fac? - Cui pe cui se scoate.
Așa e. Trebuie să mi-o scot din minte pe Carmelina.
- Bun! Șterge-o, distruge-o! - Îmi pare rău, Carmelina.
Dar trebuie să te șterg.
Acum ești bărbat. Hai cu mine, s-o uităm!
În seara asta, avem întâlnire cu două fete de nota zece.
Îmbracă-te, că mergem după ele!
Nicolino, te fac eu s-o uiți pe Carmelina.
O să-i uiți sărutările
O să-i uiți mângâierile
O să-i uiți iubirea
Să nu uiți de bani, căci eu n-am nicio lețcaie!
Ești cea mai drăguță
Numele tău e Lilì
Când îți porți părul așa
Te plac și mai mult
O, nu!
Nu te schimba
Nu-ți tunde părul
Nu te machia, draga mea
Dar tu
Ai hotărât
Să te îmbraci în roșu
Și să ți se spună Gigi
Îți trăiești viața
Printre buticuri și cluburi
Mănânci friptură de vită
Și bei doar frappé
Dar de ce?
Nu, draga mea
Rămâi așa, frumoasă
Cu fața ta curată
Cu numele tău, Lilì
Ești cea mai drăguță
Când îți porți părul așa
Noapte bună, Lilì!
Bună dimineața, tristețe!
- Ce a pățit prietenul tău? - Trezește-te!
Rezolv eu problema. Vreți să auziți un banc?
Un cuplu mergea în luna de miere.
- Luna de miere? - Erau la cușetă.
- Se țineau strâns în brațe. - Da. În timp ce trenul…
Se mișcă lent în noapte.
Mereu am visat că așa o să-mi petrec luna de miere cu ea.
- Cu mine? - Nu! Ce-i cu tine?
Bun. Mireasa…
Ascultați, e tare bună!
- Mireasa? - Nu, gluma!
Mireasa stinge lumina și începe să se dezbrace încet.
Dacă o să facă toate astea cu alt bărbat?
Nu, trebuie să se mărite cu mine! Nu cu altul!
Încetează! Strici bancul!
- Se dezbracă! - Nu vreau să se dezbrace.
Ăsta chiar e nebun.
Încerc să-l fac să râdă și uite cum reacționează!
Acum vorbește la telefon.
Carmelina, tu ești? Ce bine că am dat de tine!
Da, chiar eu sunt.
Nicolino, despre ce vorbești? Da, jur.
Eu te iubesc.
Ce ghinion avem!
Nu plânge, Carmelina!
- Iubirea mea… - Ai terminat?
Iubirea mea, nu plânge!
Au ajuns actele bune.
Nu mai sunt bărbat, sunt femeie.
Când te gândești că ne-am fi putut căsători!
Ce s-a întâmplat? Ți-a murit pisica?
Un, doi, trei, pisica ta muri!
- Miau! - Pleacă, mâță neagră!
Nicolino, ce e?
Ți-ai luat pisică?
O izgonesc acum. Pleacă!
- Pisici afurisite! - Dansăm sau nu?
Nu e nicio problemă, iubito.
Se aude radioul.
Te asigur, e radioul.
Am schimbat postul. Jur!
- Dansăm? - Nu.
Ăsta e alt post radio?
Ești cu altă femeie. Mama are dreptate.
Acum s-a terminat pentru totdeauna.
Nu! Nu sunt iubita ta. Sunt mama ei!
Doamnă…
Vă rog, lăsați-mă să explic!
Nu te las să vorbești.
Să nu mai suni aici! Ai priceput? S-a terminat.
Alo?
Doamnă! Alo?
- A închis. - Ai reușit în sfârșit!
- Acum mergem să dansăm? - E numai vina ta!
De ce ai venit aici? Uite cu ce bărbat m-am înhăitat!
Nicolino, hai să dansăm!
M-a părăsit pentru totdeauna!
- Dar n-ai zis tu că vrei s-o uiți? - Nu mai vreau s-o uit!
Țin prea mult la ea. Vreau să o revăd.
- Trebuie să mă ajuți. - Eu?
Da. Trebuie să vorbesc cu ea.
Trebuie să-i spun totul.
Cum să fac asta, Gaetano?
Nicolino, am o idee.
Ce frumos!
Au scris scrisori pentru Moș Crăciun.
Haide!
Cu grijă!
Carmelina!
Eu sunt!
Nicolino, ai înnebunit? Mama poate apărea în orice clipă.
- Îți stă bine îmbrăcat așa. - Vreau să-ți spun ceva. Eu țin la tine.
- Du-te la mama ta! - Tată! M-a plesnit!
Mamă, uite!
Uite!
Te-am prins!
- Ticălosule, ai distrus o familie! - Nicolino!
Trebuie să pleci. Iar tu, fă pași!
Dă-mi-o! Ai crezut că sunt bani?
ȚIN LA TINE ȘI TE IERT
Te-am prins! Intră!
Hai!
Tu, ticălosule ce ești!
Intră!
Sfântul Antonio, pace și bunăstare.
Pace și bunăstare.
- Sfântul Antonio… - Nicolino, ai înnebunit?
- Fugi, că vine mama! - Iar ai venit?
- Crezi că sunt proastă? - Doamnă!
Nu mă lua cu „doamnă”! Cum îți permiți să te îmbraci în straie de călugăr?
Sacrilegiu!
- Dacă mai vii o dată… - Ce oameni!
Îți arăt eu ție!
Și tu ce faci? Intră odată! Fă pași!
Salam. Știi unde stă Gerace?
- Cauți garajul? - Nu garajul.
Caut familia Gerace.
- Gerace? Cine ești? - Un turc.
Am fost prieten cu căpitanul Gerace. El a murit într-o furtună.
- Ai fost prieten cu Giosuè? - Da, exact.
- Îl cunoști? - Vino!
Ai venit degeaba, au murit toți.
- În furtună? - Nu, s-au îmbolnăvit.
Sunt singur într-o țară străină!
Nu, o să te ajut eu. Te duc la mine acasă.
- Aici? - Nu, în spate.
- Cine duce-n spate un grăunte jumătate? - Hai!
- Uite pe cine ți-am adus! - Salam!
- Șuncă! Cine ești? - N-ai înțeles? E bucătarul.
- Sunt bucătar. - E bucătarul turc.
Ești nebun? Nici ospătar nu avem și tu îmi aduci un bucătar turc?
Nicicum nu pricepi! Arată-i tatuajul tău!
- Tatuajul… Ăsta nu înțelege nimic! - Nu pricep.
- Tatuajul, floarea. - Pricep!
Doar el a supraviețuit după ce a naufragiat Cavallucio di Mare.
- Și? - Vorbesc cumva turcă?
Vorbesc eu turcă.
- A fost pe vapor cu Giosuè. - Exact.
- Te-ai prins ce plănuiesc? - Da.
Vrei să pui pe cineva să pretindă că e turcul.
E greu să găsești pe cineva.
Știu eu pe cineva. Pe tine!
- Ești tont! - Da, tu ești tont. Acum înțeleg. Tont.
- Tont grămadă. - Și el e de acord.
Ești tont!
Gaetanino, am nevoie de ajutorul tău.
Trebuie să o îmbunez pe doamna Amalia.
Numai tu poți s-o faci.
Trebuie să-i găsim punctul sensibil. Ajută-mă!
Nu îi cunosc pe Giosuè și pe Amalia!
- Hai să-l întrebăm! - Hai!
- Și cu tatuajul… - E simplu.
- Îl facem aici. - Cum să mă tatuez, ce vorbești?
- Unde îl ducem pe sonatul ăsta? - În baie.
- Unde îl culcăm? - În cadă.
- Ce o să mănânce? - Nimic.
- Dacă protestează? - Îl mușc de cap.
Nu o să mă prefac că sunt un marinar turc tatuat! Nu!
- Mamă! - Cine e acolo?
Nicolino îmbrăcat ca un turc.
Iar? Stai aici!
Am eu ac de cojocul lui.
- Salam! - Cine ești?
- Familia Gerace locuiește aici? - Da, de ce?
Tu ești Amalia, pesemne, soția lui Giosuè, prietenul meu.
- Sunt… - Nu vorbi!
Tu ești Muzafer Kayan, bucătarul. Intră!
Bucătarul turc!
Carmelina, Sisinella, priviți!
- Iată cine a venit! - Muzafer! Prietenul tatei!
Da, el e.
Scuze, intră!
Da.
Doamne! Scuze.
Toată m-am emoționat. Ai venit așa, din senin!
Intră!
Giosuè, uite cine a venit! Îl recunoști?
Nu mă recunoaște, Amalia. Au trecut prea mulți ani.
Uite ce frumos e pe vapor, pe Cavalluccio di Mare!
Ți-l amintești?
Giosuè, prietenul meu!
Simte-te ca acasă! Dă-mi pălăria!
Așază-te! Îți ofer o cafea sau ceva de băut?
Nu vreau să vă deranjez. Poate ceva de mâncare.
Sisinella, Carmelina, mergeți în bucătărie și aduceți orice găsiți!
Așază-te!
Trebuie să-mi spui totul despre naufragiu.
De ce vrei să auzi despre așa ceva? Mai bine uită povestea.
Nu!
Vreau să știu.
În timpul taifunului, unde era Giosuè?
- Pe vapor. - Da, asta știu.
Vreau să știu unde pe vapor, mai precis.
Era…
Pe… Știi cum era el.
Nu stătea locului nicio clipă.
- Apoi? Povestește-mi! - Apoi vântul s-a întețit.
Știi cum e când bate vântul cu putere.
Căpitanul și-a dat seama că vaporul e în primejdie
și a urlat la mine: „Gaetano, trebuie să ne salvăm!
Hai să ne luăm vestele de salvare!”
Dar cum așa? Ți-a zis Gaetano, în loc de Muzafer?
Era speriat.
El mi-a zis mie Gaetanino, eu i-am spus lui Vincenzo.
În asemenea clipe, ce mai contează?
Mi se face pielea de găină numai amintindu-mi despre asta. Uite!
Valurile erau cât munții de mari.
Era plin de rechini în jur, parcă erau un banc de anșoa.
Apoi a venit taifunul.
Ai grijă cu pânzele, bate vântul
Când bate vântul cu putere Vaporul își schimbă cursul
Bate vântul
Pânzele se încâlcesc
Vine furtuna
Plouă, iar prova strălucește
Cu putere
Soarele e ca cerneala
Cataragul
Parcă e din argint
Farule, unde îți îndrepți lumina?
Știm cum să ajungem acasă și noaptea
Bate vântul Pânzele se încâlcesc
Bate sirocoul
Cei care iubesc marea Iar marea îi iubește
Sunt bogați
Ai grijă, bate vântul!
Să mergem spre vest!
Spre vest!
Cinematograful se deschide imediat. Ar fi trebuit să fie aici deja.
- Nu pricep. - Normal. E afacerea mea!
Acum înțeleg. Afacerile sunt afaceri.
Afacerile vor suferi dacă nu se întoarce odată!
Te-ai săturat? Mai vrei ceva?
Nu, mulțumesc. Am burta plină.
- Desertul a fost delicios. - Mulțumesc. E preferatul tatei.
Carmelina, adu cafeaua!
- Fiica ta e drăguță. - Mulțumesc.
- E logodită? - Nici vorbă.
- Nici nu se gândește la așa ceva. - Mereu se gândește la Nicolino.
- Îl cheamă Nicolino. - Taci și pleacă de aici!
Nicolino e un nume frumos.
Sunt sigur că e băiat de treabă.
Fă-mi favoarea de a nu-i rosti numele în casa mea! Scuze.
- Sigur. - Aici e cafeaua.
- Fiica ta seamănă cu tine. - Nu e adevărat.
Toată lumea spune că sunt picătură ruptă din tata.
Din tatăl tău? Glumești!
Semeni leit cu mama ta!
Aceiași ochi închiși la culoare, expresivi.
Plini de pasiune.
Gura de culoarea căpșunilor la cinci dimineața.
O piele catifelată și fină, precum caisele la început de iulie.
Păr ca mătasea, unduitor.
- Scuze. - Bluza mea!
Nu-ți face griji! E slabă cafeaua. O să iasă la spălat.
Carmelina, Sisinella, mișcați-vă! Aduceți niște apă!
Doamne sfinte!
Trandafirul! E ca al lui Giosuè!
E identic.
Îmi dai voie?
L-am văzut doar în poze în toți acești ani.
E singurul trandafir
care a supraviețuit naufragiului.
Dacă îl vrei, e al tău. Ți-l ofer.
Poftim? Ce vrei să spun eu acum?
Tremur toată.
Scuze.
Deschid în cinci minute.
Opriți-vă! Mai întâi, mă omorâți pe mine!
E prietenul meu. Opriți-vă!
Gaetano, ajutor! Uite ce s-a întâmplat din cauza ta!
A mea? Du-te înăuntru, începe filmul imediat!
- Cum putem s-o luăm de la capăt? - Stai liniștit. Punem o altă rolă.
Vor fi puțin nedumeriți, apoi vor începe să înțeleagă.
- O să-i ajute fantezia. - Ascultă!
Știu ce e fantezia!
Pâine, dragoste și fantezie. L-am văzut în Turcia. E bun.
Bun. Acum taci!
Ce-ai făcut? Ai vorbit cu ea?
Nicolino, trebuie să te calmezi!
Prima dată, trebuie să mă apropii de ele.
Ai răbdare, că-ți rezolv eu problema!
Armando, e clar ce scrie în ziar.
Pentru tenul sensibil, e nevoie de un tratament cu ouă.
Nu eu sunt expertul, întreab-o pe soția mea!
- Poftim. E bine? - Nu e bine.
Îmi trebuie culoarea căpșunilor la cinci dimineața.
Ai înțeles, Armando?
Mă trezeam la cinci dimineața numai când eram soldat.
Și nu mă uitam la culoarea căpșunilor la ora aia.
Gaetanino, vorbește cu ea!
Ți-am spus că pregătesc terenul.
La momentul potrivit, o să văd eu ce-i spun.
- Auzi! O să vorbești azi cu ea? - O să încerc.
Dar nu promit.
Azi e duminică, zi de sărbătoare, au făcut paste la cuptor.
Știi ce se întâmplă în situațiile astea. Fii pe pace!
Mereu inventezi scuze, Gaetanino.
Graba strică treaba.
- Vrei să strici treaba? - Nu. Vreau să mă însor cu Carmelina!
Nu-ți face griji! Du-te acasă și așteaptă-mă!
Ai grijă de turc!
Nu înțeleg de ce Amalia a trimis-o pe Sisinella la internat.
A zis că are nevoie de o educație bună,
că toată ziua stătea acasă fără să facă nimic bun.
Nu ăla e motivul. Știi care e?
De când a apărut turcul, casa asta a luat-o razna.
Uite-l!
- Mâncăm? - Tu erai.
Așază-te! Servim prânzul în curând.
Amalia nu a ajuns?
- Nu. Annunziata îți va ține companie. - Minunat!
- Aș vrea să rămân singur cu tine. - Cu mine?
- Aș vrea să vorbim între patru ochi. - Eu nu sunt interesată, să știi!
Oare ce ai înțeles? Vreau să-ți spun ceva important.
Ce faceți aici? Asta e o casă respectabilă.
Crezi că suntem haremul tău?
Scuze de întârziere, dar știți cum e la coafor.
- Ba o șuviță, ba alta… - Mamă, ce ai făcut?
Nu-ți place?
Nu o asculta!
Arăți minunat!
Hai să închinăm un pahar pentru această schimbare nemaipomenită!
- Mulțumesc. - Prefer să beau otravă.
- Cum adică? - Nu o băga în seamă!
Nu merită bunătatea ta.
Știu eu la cine se gândește ea!
Da, mă gândesc la el. La al meu Nini.
E atât de chipeș, iar eu sunt îndrăgostită lulea de el!
Gata, scumpo, nu mai plânge!
E o obsesie!
- Nicolino. - Nu cunosc niciun Nicolino.
Dacă Amalia nu vrea… Ea e stăpâna!
Nu plânge! Nu o face să plângă! Biata fată!
Fata asta îmi face viața amară.
Am venit acasă cu voioșie. Bucuroasă.
Așa trebuie să fii, Amalia! Gândește-te la tine!
Cum o fac și eu.
Nu vreau să stau între patru pereți
Cu flori de hârtie
Adevăratele flori înfloresc
În grădină, pentru tine
Primăvara
E aici
Copacii îmbobocesc
O pasăre vestește
Că a învățat să zboare
Au trecut anii
Anotimpurile s-au scurs
Melodiile sună diferit
Dar tu Tu ești mereu aceeași
La fel de frumoasă
Pentru că te iubesc
Lumea e tristă Când tu nu mai râzi
Pune-ți roșu în obraji
Piaptănă-ți pletele
Pune-ți o broșă în piept
Vino mai aproape
Oglinda asta
Poate înfăptui miracolul iubirii
Inima încă tremură
Și se îndrăgostește de tine
Sfinte Gennaro, ajută-l pe Gaetanino!
Dă-i putere și curaj!
- Crezi că o să reușească? - Nu.
- Nu? Eu zic că da! - Da.
O să vină și o să-mi spună să fug la Carmelina, că mă așteaptă.
- Iar eu o să merg și o să o sărut. - Nu!
În sfârșit!
- Așadar? - Trebuie să vorbim.
- S-a întâmplat ceva? - Nu, de fapt…
- Mie mi-a mers bine, dar ție… - Ce?
- Salam, pleacă! - Eu?
Vorbește!
Nicolino, trebuie să fii curajos!
Nu te pot lăsa să te însori cu Carmelina. Noul meu rol nu-mi permite.
Ce tot vorbești? Ce rol?
Eu și Amalia ne iubim și o să ne căsătorim.
- Ce? - O să fiu tatăl Carmelinei, deci nu pot.
- Lașule! Trădătorule! Ce ai făcut? - Calmează-te, Nicolino!
De ce te răzbuni pe mine? Nu a fost vina mea că m-am îndrăgostit.
Ascultă-mă bine! Dacă eu nu mă însor, nu te însori nici tu.
Știi ce-o să fac? O să i-l prezint pe turc doamnei Amalia și o să-i spun tot.
- Muzafer! - Dacă află,
o s-o încurci rău de tot.
Fir-ar! L-am pierdut pe turc.
Gaetanino, ajută-mă! L-am pierdut pe turc.
Nu-mi pasă, eu plec. Amalia mă așteaptă.
Muzafer!
Gaetanino!
Muzafer!
Îl cauți pe turc? E pe terasă.
- Muzafer! - A înnebunit!
- Ce faci? - Mă rog lui Allah. Roagă-te și tu!
Hai să plecăm!
Stai! Aici locuiește soția lui Giosuè. Familia Gerace.
- Ai zis că au murit toți. - Îți explic mai târziu. Hai să mergem!
Înțeleg. Mergem la înmormântare.
Știu eu pe cineva care merită o înmormântare.
Bună, Nicolino! Ce ai pățit?
Carmelina a crezut că te-ai sinucis.
Vai de mine, alt turc! E o invazie?
Vă spun mai târziu. Carmelina e acasă?
- Spală rufe. - Singură?
Da, singură. Amalia e în brațele Turciei!
De data asta, o iau cu mine, o răpesc!
- Ai grijă de el! - Nu, mi-e frică!
E un om bun. Mă întorc repede.
- Mergi la înmormântare? - Poftim?
- Ce înmormântare? - Nu ai aflat. Ești neștiutoare!
- Nu, ești tu tont! - Eu?
Da, ești tont.
Carmelina!
Carmelina, sunt aici!
Nicolino! Cum ai aflat că sunt singură aici?
Mă gândesc mereu la tine.
Chiar ești singură?
Da, mama e jos.
Nu pot să cred
că suntem singuri aici.
- E prima dată. - Știu, dar ce rost are?
- Te pot ajuta? - Mulțumesc.
Carmelina!
Nicolino.
Nu te văd, dar te simt.
Să vin pe partea ta?
Nu ai nimic de spus?
- Carmelina! - Ce vrei?
- Să nu te apropii! - O s-o fac oricum.
Nici măcar nu suntem logodiți.
Carmelina, dar ce suntem? Trebuie să mă lămurești!
Ne logodim în fiecare lună. Suntem părinții unui copil inexistent.
Îndrăgostiți fără să ne declarăm iubirea.
Acum că suntem singuri, nu vrei nici măcar să mă apropii.
Eu mă apropii, Carmelina.
Nu spui nimic?
Ai grijă, Nicolino! Riști să mă distrugi.
Atunci fugi de mine!
- Sigur că o să fug! - Stai, nu fugi! Trebuie să-ți spun ceva.
N-am putut s-o fac niciodată și nu știu dacă pot s-o fac acum.
- Să-ți spun, Carmelina? - Ce să-mi spui? Ești nebun?
Nu, dar o să înnebunesc.
Nu fugi de mine, Carmelina?
Ba fug.
Carmelina, eu… Fir-ar, ce greu e!
Eu te iubesc.
Nicolino, nu te-am auzit.
Te iubesc.
Te iubesc!
Ce frumoase cuvinte, nu-i așa?
Te iubesc!
Nu e nimeni aici?
Te iubesc!
Carmelina. Sunt nebun?
Nicolino, eu sunt nebună.
Te iubesc.
Vezi? Ai apărut din nou!
Ați spus că nu vă murdăriți pe mâini cu mine.
Așa e, nu o să fac asta.
Muzafer, ia-l pe individul ăsta și aruncă-l pe scări!
Gaetano, stai pe loc! La parter e adevăratul turc.
- E pregătit să intre în scenă. Înțelegi? - Ce tot vorbiți?
- Vă cunoașteți? - E posibil.
Când călătorești pe mare, cunoști mulți oameni.
Ce tot vorbești? Nici măcar nu știi să înoți.
Nu e marinar, doamnă Amalia.
L-am trimis la voi ca să mă ajute să vă îmbunez.
A trebuit să recurg la acest tertip când mi-ați interzis s-o văd pe Carmelina.
- Așadar, cine ești? - Vă spun eu cine e.
Un ticălos, o marionetă, un om care își trădează prietenii
pentru o farfurie cu mâncare!
Amicul tatei, singurul supraviețuitor?
Nici măcar la Capri cu feribotul nu a fost.
Amicul tatei e la parter. Merg după el.
- Ascultă! Nu fi mârșav! - O să plătești pentru ce mi-ai făcut.
- O să se omoare! - Stai pe loc!
Acum știi
ce înseamnă să fii îndrăgostită.
Ce tot vorbești de morți?
Aduci ghinion în clădirea asta.
Ne trebuie multă tămâie. Pleacă!
M-ai distrus! După câte am făcut pentru tine!
O să te îmbarc eu pe un vapor!
- Dar pe targă! - Gaetano!
- O să te bag în spital! - Nicolino! Gaetano!
Doamnă, vino încoace!
- Ea e dna Gerace? - Uite-o!
E un alt turc. Spune că ați murit cu toții.
Tu cine ești?
Mă plesnești? Sunt cel mai bun prieten al tău.
Și tu așa mă tratezi, după câte am făcut pentru tine?
Nicolino…
Am copilărit împreună!
Știai că sunt îndrăgostit!
Nu e vina mea că m-am îndrăgostit și eu.
Gaetanino…
- Chiar ești îndrăgostit? - Da.
Vino încoace, Gaetanino!
Vino încoace!
- Nu ați murit! - Nu mă atinge!
Sunteți în viață. Nu înțeleg.
Ba ai înțeles. Sunt moartă de-a binelea!
Nu vreau să mai aud despre Giosuè, turci și vapoare.
Să nu mă mai deranjezi!
Nu mai primim musafiri.
Am înțeles! Nu e moartă, e vie!
L-ați păcălit cu toții pe bietul turc!
O să-i pedepsesc pe vinovați!
Doamne sfinte! Gaetano, Nicolino…
Vă învăț eu să nu mă mai luați peste picior!
Amalia, Carmelina, haideți jos!
Turcul îi bate pe amândoi!
Vai de mine!
Doamnă Annunziata!
Turcul îi bate pe Gaetano și pe Nicolino.
- Ce se petrece? - Slavă Domnului! Vine cineva!
Și Nicolino?
Ce i-ai făcut?
Nicolino!
Iubitul meu! Ești în viață? Ce ți-au făcut?
Nu știu.
Izgonește-l! Nu mai vreau să-l văd.
- Amalia, iartă-mă! - A făcut-o din iubire.
Te iubesc, Amalia.
Nicolino, te iubesc.
Nicolino, am hotărât. O s-o spun de față cu toată lumea.
- O să fug cu tine! - Nu.
Stai! Vii singură sau cu mama ta?
Carmelina, fii cuminte! Eu sunt mama ta.
Hai sus și adu-l și pe Nicolino!
Nicolino, supune-te! E mai bine așa.
Supune-te, Nicolino! Ți-am rezolvat și ție problema.
Amelia, puțină răbdare.
Nicolino!
Biata mamă, poate n-ar trebui s-o fac.
Hai să facem un experiment!
Fată mea dragă, hai sus! Trebuie să te iert.
Nicolino, hai sus! Pe tine deja te-am iertat.
Acum sunt tatăl tău și o să ne căsătorim!
Tinere!
Nu vă puteți săruta în mijlocul străzii!
- Ați văzut tot? - Da.
Atunci amendați-ne, faceți ce vreți!
Vreau să-mi fii cavaler de onoare.
Amalia, copiii noștri au plecat fericiți.
Hai să ne ocupăm de fericirea noastră! Sunt nerăbdător.
Sunt complet buimacă. Cum să te refuz?
Mustafer, Muzzare, Gaetanino, trebuie să te liniștești.
I-ai cerut voie mamei tale?
Și tu ai mamă?
Haideți mai aproape! De ce stați în picioare?
De ce ați venit la mine?
Mamă, ți-am spus deja.
Am venit să vorbim despre nuntă.
Poftim? Și unde e mirele?
Eu sunt, mamă!
„Mamă”? Când te-am făcut eu pe tine?
Ți-a spus așa pentru că el e mirele.
E mirele și de aceea îmi spune „mamă”.
Hai mai aproape, ia loc și vorbește cu mine!
Du-te!
Mai aproape! Ce timid e!
Parcă ești un înger.
Ce cârlionți ai!
- Cum te numești? - Gaetano.
Gaetano. Ce nume frumos!
Câți ani ai?
- Am 34 de ani. - Da? Ce vârstă frumoasă!
- Cu ce te ocupi? - Eu…
- Ascuți cuțite? Nu-mi place. - Nu!
- Proiectez filme. - Proiectezi filme?
La cinematograf.
- Proiectezi… - Lucrez la cinematograf.
De cât timp sunteți împreună?
- De aproape 20 de zile. - De 20 de zile?
Ca pisicile? Și aveți impresia că vă iubiți?
- Groaznic! - Îl iubesc, mamă!
Toată ziua „mamă”!
Mama mamei primei mame a mamei mele
spunea că îți ia o viață întreagă
să cunoști un om.
Trebuie să vă cunoașteți bine, să vă obișnuiți unul cu celălalt.
E nevoie de timp. Vă dau trei ani de zile.
O luăm de la capăt!
Eu, tu și mama ta Ne plimbăm prin Toledo
Noi mergem în față Mama ta în urmă
Eu, tu și mama ta Eu am dat de necaz
Eu, tu și mama ta Oare cine m-a pus?
Eu, tu și mama ta Ce păcat am comis?
Eu, tu și mama ta
SFÂRȘIT
Subtitrarea: Cătălina Vod