TENTO FILM JE ZALOŽEN NA SKUTEČNÝCH UDÁLOSTECH
'NDRANGHETA JE JEDINÁ ORGANIZACE PŮSOBÍCÍ NA VŠECH PĚTI KONTINENTECH
S ROČNÍM PŘÍJMEM 53 MILIARD EUR.
SRDCEM TÉTO ZLOČINECKÉ STRUKTURY JE RODINA
A MOC SE VŽDY PŘEDÁVÁ Z OTCE NA SYNA.
VILLA SAN GIOVANNI, MESSINSKÁ ÚŽINA 24. PROSINCE 2006
Z mola odplouvá trajekt do Messiny.
Pane soudce.
Giovanni!
- Taky jedeš trajektem? - Ne.
Myslel jsi na má slova?
Ano.
Myslím, že máte pravdu, ale…
Ale?
Chci práci daleko odtud.
Jistě.
Z mola odplouvá trajekt do Messiny.
Stav se u mě v kanceláři.
Večer ti něco seženu.
Jsou Vánoce, měl bych být s rodinou.
Máš pravdu. Tak se stavíš později?
- Po Novém roce? - Ano.
Rozhodl ses správně.
Neměj strach a nebuď naštvaný.
Věř mi.
Sbohem.
Ahoj.
Trajekt vyplouvá.
On nepřijde?
Ano, jistěže přijde.
Ale neodpověděl…
Tak jdeme! Připraveni?
Tohle dáme sem.
Mimmo, šťastné a veselé.
- I vám, paní. - Díky, Mimmo.
Vše pro vás, paní.
Veselé Vánoce.
Oči na stopkách.
- Giovanni! - Giovanni!
Bál jsem se, že nepřijdeš.
Mysleli jste, že vás tu nechám?
Zrovna na Štědrý den?
Čekali jsme doma.
No tak, mami.
Ještě jsem sháněl poslední dárky.
- Pro koho? - Pro tebe ne.
Co jste si přáli pod stromeček?
- Herní konzolu. - Panenku.
Saverio.
Jak se máš?
Všechno v pohodě.
Pojď, jdeme.
Bože, jak dlouho ještě?
Má lásko.
Tati!
Ukaž se mi.
Proboha.
Vyrostl jsi!
A tato princezna?
- Chyběl jsi mi. - Ty mně taky.
Tak už mi dejte pusu.
Pojď, Domenico. Dívej.
Dívej.
- Antonio, dost. - Enzo, no tak.
Nikdy jsi to neviděl.
Tady.
Vezmu tě do náruče.
Antonio, dost. Jsou Vánoce.
No a? Ruku sem.
Prst sem na spoušť.
Je nabitá?
Bojíš se?
Střílej.
Tereso, pojď sem.
Střílej.
Střílej, Domenico.
Střílej, no tak!
Synu můj.
- Tati… - No?
- Tak co? - Nic.
- Jsi v pořádku? - Ano, tati.
- Určitě? - Ano.
- Dej mi ruku. - Hej, jdi s tátou.
Kdo ví, co je tady?
Co?
- Jesličky! - Dělal jsem je sám.
- Krása. - Opravdu.
- Přišel Ježíšek. - Dárky! Domenico…
Tohle je pro Domenica. Tohle je pro mě!
Otevřete všechny!
Tak schválně.
Mami, přesně takovou jsem chtěla!
- Je krásná. - Vidíš?
A ukaž ty.
Herní konzole!
Ježíšek to uhádl, je skvělý.
Domenico! A další hra pro tebe!
Ne. Hračky až později. Teď se najíme.
- Tati! Prosím! - Domenico, tamhle.
A ty tamhle, drahá.
Možná jsem to nevysvětlil!
Tady jsi!
To je krása.
- Je to dobré! - Že?
- Fantastické! - Začneme s tímhle?
Podej mi talíř.
DOBRÝ VEČER
Giovanni, pryč.
Běž odtud.
Zaber!
Zaber! Padej odtud!
Zaber. Sakra, děti! Zaber!
Domenico, dělej! Zaber!
- Zavři! - Sedni si!
Seď!
- Mami, bojím se. - Dobře to dopadne!
Stát! Karabiniéři!
Vlevo, vpravo!
Ruce vzhůru!
- Kde je? Kam se poděl? - Čisto!
Rozumíte mi? Řekněte mi, kde je!
Kam šel?
- Zkontrolujte zdi! - Tady něco je!
Ven. Vylezte z té skříně!
Odveďte to dítě a tu ženu! Přesuňte ho! Odveďte to dítě!
Odveďte ho jinam!
Pozor!
Ty parchante!
Máme zraněného! Parchante!
Haló?
To není možné.
Ano. Dobře, už jedu.
Marco!
- Co se děje? - Giovanni.
Giovanni?
Giovanni.
Díky.
Pane soudce. Překazil jsem vám Vánoce?
To teď není důležité.
Co jsi to provedl?
Šlo o mého tátu.
Zachránil jsem ho.
Nikdo za to nemůže.
Je to moje vina.
Neměl jsem tě pustit.
Chyba byla, že jsem vás vyhledal.
Nevěřím, že si to myslíš.
Bolí to!
Co víte o mém životě?
Tak mi to vysvětli.
- Opravdu mi chcete pomoct? - Ano.
Tak už se nevracejte.
Prohledejte knihy.
Tamhle.
Nic tu není.
Ani tady.
Pane Dente.
To zabavíme.
Poručíku.
Ne! Co to děláte? To jsou naše peníze. Naše úspory!
Paní, pokud jsou vaše, nechte si je.
Enzo, nech toho.
Až budu velká, nebudu jako máma.
Nepustím je dovnitř…
Neboj. Až budu velký, ochráním tě.
OBŽALOVANÝ: ANTONIO TRIPODI
ODVOLACÍ SOUD KALÁBRIE
OBŘÍ ZÁTAH V PŘÍSTAVU GIOIA TAURO
Giovanni!
Proč jsi je přivedla?
Sedněte si.
Dám ti pusu.
Přinesli jsme ti vše, co máš rád.
Sedni si, Domenico.
Domenico, sedni si.
Takže?
Jak se máš?
Mám se dobře, mami. Neměj strach.
Posloucháte mámu, jo?
Kdy se vrátíš domů?
Brzy.
Můžu tu zůstat s tebou?
Ne.
Nastav ruku, Domenico.
Domenico.
Tvou ruku.
Udělej to.
Dobrý den.
- Jsem rád, že jste přišla. - Co ode mě chcete?
Jen si chci promluvit. Posadíte se?
Pojďte. Posaďte se.
Pomůžete mi s Giovannim? Proto jste volal?
Ne, paní. Giovanni už je plnoletý,
dostane ho jiný soudce.
Možná byste mohl promluvit s nimi?
Znáte ho! Je to hodný kluk, dá na vás.
Víc už pro něj udělat nemůžu.
Tak co ode mě chcete?
- Poznáváte ho? - Jistě.
Je to můj manžel.
Našli jsme to v našem archivu.
V 16 letech byl zatčen jako spolupachatel únosu.
A pak…
Další z bratrů, Gioacchino.
Než ho zabili.
I jeho jsme tu měli.
A poslední z bratrů Pietro, než dostal doživotí,
a vnoučata a váš syn Giovanni.
Dost!
Ti všichni tu byli.
Zatčeni v mládí, nebo hledáni, zabiti a zatčeni ve stáří.
Víte, co to znamená?
'Ndranghetu si nevybíráte vy, ona si vybírá vás.
Dostala vašeho manžela a jeho rodinu,
všechny jeho příbuzné.
Vašeho syna Giovanniho.
A jednoho dne i je.
Jak se opovažujete?
Kdo jste, že mi říkáte, jak mám vychovávat děti?
Ihned s nimi odjeďte,
co nejdříve a co nejdál.
Postarám se o ně sama.
Víc si nemáme co říct, už mi nevolejte.
Domenico!
Jdeme.
Zpráva pro zaměstnance, Lucia na přepážku číslo jedna.
Domenico.
Kup si zmrzlinu.
- Já chci taky, mami. - Ne, Tereso, zůstaneš se mnou.
- Sám? - Ano. Co by se mohlo stát?
Jdi, počkáme na tebe tady.
Domenico!
Tati!
Sedni si.
Jakou si dáš? Pistáciovou jako vždy?
Čokoládovou a smetanovou.
Promiňte.
Nastav ruku.
- Kolik máš na ruce prstů? - Pět.
Pět? Jako nás?
A co se stane, když dlaň sevřeš?
- Pěst. - Pěst.
Silná a připravená zaútočit.
Umíš udeřit? Ano? Ukaž mi to.
Hej! A co je tohle?
Silněji!
To je ono.
Tohle jsme my. Rozumíš, Domenico?
Páni! Stejné, jako máš ty, tati.
Domenico.
Teď jsi pán domu.
Tvoje máma a tvoje sestra,
kdo se o ně postará?
Já se o ně postarám.
Ano.
A víš, co to znamená, Domenico?
Že musíš rychle vyrůst.
Dokážeš vyrůst rychle?
Dokážeš? Ano?
Zdravím, příteli.
I já tebe.
Jsem rád, že jsi přišel.
Zdravím.
Sedni si.
Tak co se děje, Kanaďane?
Ten otravný přestal štěkat. Ve Vancouveru je vše připraveno.
Určitě si můžeme věřit?
Jde o spoustu peněz.
Přísahám bohu,
že bez vašeho souhlasu neprodá můj bratranec ani gram.
Tak, Domenico?
Co si o tom myslíš?
Mluvil jsem se svým otcem.
S vaší rodinou a přáteli v Kanadě
vše ztrojnásobíme.
Něco získáme všichni.
Bravo.
Tohle je pro tebe, od tvého otce.
- Díky. - Prosím.
Celý den volám Terese, ale nebere to.
- Tvá sestra je zvláštní. - Je prostě taková.
Však ona se srovná, až si ji vezmeš.
- Vezmu to. - Ne, já sám.
Jedeme, Mirko.
POLICIE
Stát! Slezte!
Ruce vzhůru!
Skloňte hlavu!
POLICIE
Něco chci říct.
Půjdeme společně?
Co se děje?
Tereso! Domenico!
Co to děláte?
Co s ním chcete?
- Domenico, co se děje? - Nic, odejdi.
Tereso, jdi domů!
Tereso.
- Tereso. - Kam jdeš?
Pojď sem, Tereso.
Dobrý den.
- Pane. - Dobrý den.
Posaď se.
Sem, ke mně.
Tak dobrá.
Pane soudce, chceme zrušit bezpečnostní opatření.
Opravdu je to trochu příliš.
Pamatuju si tě.
Ano, už jsme se setkali, ale byl jsi ještě malé dítě.
S tou taškou nemám nic společného.
Tak proč jsi ji měl u sebe?
Toulali jsme se s Mirkem,
našli jsme ji u silnice a vezli ji karabiniérům.
A ti pak našli vás a ztratili jste důvěru.
Přesně tak, bravo.
Vždy jste tak podezřelí.
Pronásledujete nás, až se začneme bát.
Pojďte, něco vám ukážu.
Dělal jsem to před deseti lety.
Stejné fotky, které jste ukázal matce.
Vzpomínám si.
A tahle je nová…
Tvoje.
Soudce, musíte vynést rozsudek.
A pokud dostanu další rodiny, bude to stejné.
Dědové, otcové, synové, skončí tu všichni.
Víš, co to znamená?
Nikdo o ničem nerozhodujete.
Ani ty ne.
Hraješ si na tvrďáka,
ale ve skutečnosti za sebe necháváš rozhodovat ostatní.
Nejsi svobodný.
Pane soudce,
pokud musíte, odsuďte mě,
ale nekažte mi.
Pro lepší kázání můžu jít do kostela.
Giovanni.
Soudce!
Pamatuješ si mě?
Jste pořád stejný, až na pár šedin.
Být soudce je dobrá práce…
Co mám dělat? Odejít, nebo si promluvíme?
Záleží na tom, co chcete.
Potřebuju poradit, posaď se.
Jde o můj další případ.
Je mu 17 let.
Jeho otec se ukrývá od jeho tří let.
Jeho strýc byl zabit, když mu byl rok.
Tři bratranci jsou ve vězení
a čtvrtý v 90. letech zabit ještě jako dítě.
Jeho bratr byl odsouzen na deset let, šest mu zbývá.
Co Domenico udělal?
Zatím nic moc.
Ale i když je to jen chlapec,
nastal čas, aby se chopil rodinných otěží.
Co ode mě chcete?
Promluv si s ním.
Řekni mu pravdu.
Přišel jsi za mnou před deseti lety,
málem jsi unikl.
Málem?
Soudce, pamatujeme si to jinak.
Měl bych jít. Dozorce!
Giovanni.
Giovanni, proč?
- Je to tvůj bratr! - Dozorce!
Chceš, aby skončil tady?
Dozorce!
Giovanni!
Musíš chápat, co ti tu říkám. Domenico.
Existuje právní systém,
jsou tu soudci a karabiniéři, že?
A pak existuje rodina.
- Rozumíš tomu, Domenico? - Ano, tati.
Rodina se na spravedlnost nikdy neobrací, ne!
Rodina bere spravedlnost do vlastních rukou.
Marco.
Jsou dvě ráno, nepůjdeš si lehnout?
Chceš dostat Domenica pryč od jeho rodiny?
Poslouchej.
Když s tebou učitel mluví o mafii nebo 'Ndranghetě,
nesmíš poslouchat, protože to já ti říkám, co je to rodina.
Pokud ti někdo ublíží,
nepůjdu karabiniérům říct, že ti někdo něco udělal.
Ne! Najdu si ho a vlastníma rukama ho zabiju.
Záznam toho rozhovoru je z roku 2006.
To je hrozné.
Ale vždycky je to výchovou 'Ndranghety.
Násilnickým a závislým rodičům odebereme děti,
abychom jim nabídli jiný život.
Proč jsme to samé neudělali i pro ty hochy?
Nemůžeme je odsoudit k celoživotnímu utrpení.
Máš pravdu.
Ale být odebrán od své rodiny je pro dítě bolestivé taky.
Má jen ji.
- Jsme tu i my. - Kdo?
My, stát.
Máš snad rodinu, která by ho přijala?
Jak chceš úplně sám porazit
nenávist a nevraživost trvající po generace?
Jo.
Chceš mi říct, že k tomu mám zase jen přihlížet,
Myslím si, že jsi sám a že je tvá práce příliš složitá.
A jsi příliš unavený.
Pojďme si lehnout. No tak.
Už jdu.
Pane soudce.
Pane soudce!
Nejdete dnes domů?
- Ne, ještě ne. Dobrou. - Dobrou noc.
STÁTNÍ ZASTUPITELSTVÍ
VÝNOS
SOUDNICTVÍ VE VĚCECH MLÁDEŽE
Soud pro nezletilé v Kalábrii
se vzhledem k článku 530 trestního zákoníku
usnáší na tom,
že je obžalovaný Domenico Tripodi vzhledem k jeho nevině
zproštěn všech obvinění.
Ale jelikož se nezletilý obžalovaný
zachoval neobvykle s ohledem na jeho charakter,
což vyústilo ve spolčení s pachateli,
a jelikož je jeho matka nezpůsobilá toto nebezpečí odvrátit,
což dokazuje osud jeho druhého bratra,
vzhledem k tomu všemu a minulosti jeho bratra
považuje tento soud za nevyhnutelné
svěřit nezletilého sociální službě
a umístit ho mimo Kalábrii,
dokud nedosáhne plnoletosti.
To můžete? Ne! Domenico!
To nemůžete!
Jsem jeho matka! Jsem nezpůsobilá?
Advokáte!
Pane? No?
- Co to má znamenat? - Nevím.
Co se děje?
Prostuduji dokumenty a odvoláme se.
Odvoláme? Okamžitě chci mluvit se soudcem.
- Půjdeme hned. - Neboj, máma to vyřeší. Dobře?
- Nechte mě projít. - Ne.
Jsem jeho matka, chci s ním mluvit.
- Mami! - Paní!
Něco vymyslíme.
Tohle přece nemůžou, ne?
Jak se opovažujete?
Kdo jste, že jste mi vzal syna?
Paní, jsem pouhý soudce. Důvěřuji právu.
Odkdy zákon přikazuje odebrání nevinného chlapce
jeho matce?
Nemá to ublížit vám, má to ochránit vašeho syna.
Chci, aby byl Domenicův život
lepší než ten, který poznal.
Chcete nás zničit!
To se vám nepovede!
Tohle vám jen tak nedarujeme!
Už půjdeme.
Nedarujeme!
Není konec, soudce. Nahlásíme to nejvyššímu soudu.
To můžete, máte na to právo.
Domenico, pojď sem.
Domenico.
Je vše v pořádku?
Jak by mohlo?
Zatracenej soudce!
Měli bychom ho zabít.
A co znamená „mimo Kalábrii“?
Nebudeš ve vězení jako Giovanni.
Cože? Vězení mi získá úctu.
Ale aspoň se můžeme vídat, povídat si…
Povídat si.
Není to skvělé?
Domenico, nebuď takový.
Neříkej mi, co mám dělat, jo?
Nejsem tvůj syn, tak zmlkni!
Tereso.
Pomůžeš mi prosím prostřít?
Pojď! Bavíte se tu v dešti…
- Ahoj. - Gaetano.
Pojďme, je tu nedýchatelno.
Něco ti ukážu.
Tady!
„Antimafie a štvanice na děti.“
„Je správné odebrat dítě matkám z mafie?“
A teď můj oblíbený.
„Odebrání ze správného důvodu neexistuje.“
Marco, to opatření je šílené. To snad víš, ne?
Sepsuly tě i noviny ze severu.
Na mé straně je zákon.
Článek dva italské ústavy
a Newyorská úmluva o právech dítěte.
Jistě.
Ale tady jsme v Kalábrii, ne na Manhattanu.
Nemáme na to peníze, lidi a zkušenosti!
Pokud jsou tihle mladíci v Kalábrii, nikdy nebudou svobodní.
Jejich rodiny je odsuzují.
Jejich rodiny odsuzují nás.
Je pozdě, jdu do práce.
Hezký den.
Marco!
Pracujeme spolu už 20 let.
A víš, že tě mám rád.
Na pohřeb bych ti jít nechtěl.
OBŽALOVANÝ ZATČEN ZA DRŽENÍ ZBRANĚ
SOUD V KALÁBRII
Tohle je Domenico.
A tohle je jeho rodina.
ZASTŘELEN UPROSTŘED NOCI GIOACCHINO TRIPODI
OBŘÍ ZÁTAH V PŘÍSTAVU GIOIA TAURO
Tohle lidi nepřestane bavit.
Pořád nic?
Co myslíte?
Celé dny jsem pro něj v Messině hledala pěstouny
a teď to mám vzdát?
Musím vás požádat o další zázrak.
Jste výborná sociální pracovnice,
ale potřebujeme i psychologa.
Na to nemáme peníze.
A proto potřebuju ten zázrak.
- Neklepeš? - V mém domě ne!
Jdi mámě pomoct s obědem.
Dokončím kapitolu a jdu.
Co je? Pořád ležíš v knížkách.
Jdi někam s Gaetanem.
Co jsem říkal?
Pohádali jste se?
No?
Manželství…
Čím je to blíž, tím víc se bojím.
Bojíš se? Ty?
Nevím, jestli to chci.
Dali jsme své slovo. Rozmyslet už se nemůžeš.
- Dali? Kdo? - Já a táta.
- A bereš si ho ty? - Odpovíš mi?
Problémů máme dost, Tereso!
Nedělej to horší!
Jo?
Ahoj, Mario.
- Díky, Roso. - Zdravím.
- Dobrý den. - Dobrý den, pane soudce.
Dobrý den.
Tohle je Enrico, psycholog.
Je moc dobrý a moc rád nám pomůže, zdarma.
Opravdu moc rád.
- Děkuji. - Za nic.
Kdo ví, třeba se pak nabídky jen pohrnou.
Prosím, posaďte se.
A pěstounská rodina? Myslel jsem, že přijde také.
Už nejsou k dispozici.
To slyším až teď.
Právě jsme to zjistili.
Odmítli, už se na to necítí.
Tak najdeme jinou.
To jsem zkoušela, ale marně.
Ale jedna komunita by Domenica přivítala,
byl by tam s dalšími chlapci.
Ne.
Domenico potřebuje rodinu.
Žádná tu není, soudce.
Dobře, rodinu mu dáme my.
Ano, budeme pracovat přesčas.
Jako to vždy děláme.
Nejste přesvědčen?
Dobře, tak to s Domenicem vzdáme a ujmeme se jiného případu.
- Počkáme. - Ne.
Nemůžeme.
Čekal jsem u jeho bratra a pořád toho lituju.
Zkusíme to.
Za ty roky jsem pochopil jednu věc.
Navzdory milionům v bankách, luxusním autům a moci
je život v 'Ndranghetě smutný.
A to platí pro všechny, chlapce, ženy, dokonce i šéfy.
Musíme jim ukázat, že mohou vést lepší život.
A že mohou být svobodní. Pak nás Domenico bude následovat.
Ví ten chlapec, že je nešťastný?
Ne.
Zatím ne.
Co má ten e-mail znamenat? To není možné!
Všichni sociální asistenti najednou onemocněli?
Pane soudce, bojí se.
Domenica si domů nikdo nevezme. Co můžeme dělat?
Co? Vím, co uděláme.
Poldové!
Poldové, všichni pryč!
Poldové!
Jsou tu poldové!
- Jsou tu poldové! - Poldové!
Dobrý den, policie.
Co tu sakra děláte? Policie?
Jdeme, Domenico. Připrav si věci.
Uklidni se a poslouchej.
- Jdeme. - Domenico…
- Ostuda! - Tři auta kvůli jednomu klukovi!
Ostuda!
ŽEHNÁME VÁM A VAŠEMU MĚSTU
Jsme tu. Tohle je Messina.
Ano, dobře. V pořádku.
Vítej.
Domenicovy dokumenty.
Můžeme jít dál?
Tohle je Sebastian.
Čau.
Tohle je Ciro.
Tohle je kuchyň.
A tady jíte, je to společný prostor.
Mahmud a Cristian, s nimi se seznámíš později.
Ukážu ti tvůj pokoj.
Tohle je tvá postel.
Jednolůžáky tu nejsou?
Myslíme si, že bys ze začátku měl být s ostatními hochy.
Vybalíš si pak. Pojď, promluvíme si.
Co ode mě chcete?
Cestou jsi asi ještě neobědval, přinesla jsem ti tohle.
Aha. Takhle tu všechny napravujete? Sladkostmi?
Ne, nenapravíme tě.
Jen mi odpověz na jednu otázku.
Co chceš dělat?
Vrátit se domů.
Víš, že to teď nejde. Možná brzy.
Ale co bys tu chtěl dělat?
Škola? Sport?
Enrico by tě možná někdy mohl vzít na výlet k moři.
Můžeš se rozhodnout, co chceš.
Chci být sám!
PRŮCHOD NA PLÁŽ
Nevím, co mám dělat.
Jsem sama, Antonio.
Giovanni, Domenico…
Domenico už je muž.
Ví, že má dělat, co se mu řekne.
To ho opustíme?
- Co ten soudce? - Soudce…
Postarám se o něj, ale Domenico nesmí dělat hlouposti,
jinak se domů nevrátí.
Musíme mu obstarat povolení.
Musím s ním mluvit.
Ať ví, že je rodina jednotná.
- Chápeš, Enzo? - Ano. Jistě.
A ty?
Nepozdravíš mě?
Nedáš svému otci pusu?
Kdo jsi?
Ta nejhezčí na světě?
Poslyš, přípravy na svatbu probíhají podle plánu?
Tati…
Co se děje drahá?
Nic.
Mám tě ráda, tati.
Musíme jednat rychle.
Bez Domenica je ta svatba ještě důležitější.
Chápeš, Tereso?
Ano?
Ano, nebo ne?
Otevři tu tašku.
Udělejte si trochu radost.
Ať se zase trochu smějete.
- Sbohem, má drahá. - Sbohem, Antonio.
Čau.
Ty jsi ten nový?
- Mahmud. - Domenico.
Cristian.
- Proč tě sem poslali? - Měl jsem problémy.
- Ale nejsi ze Sicílie. - No a?
Klid, řekl jsem to jen tak.
Tak už to neříkej.
Radši neříkej nic.
Máš docela dost věcí.
Říkal jsem, ať mě necháte být.
Nech ho být.
Šlo to dobře.
Teď táta zařídí,
aby Domenico dostal povolení.
a pak to bude jen lepší, že, Tereso?
Budeš mít nádherné šaty.
A budete mít skvělou hostinu.
Mami.
Jak jsi věděla, že tátu miluješ?
Jak?
To se nedá vysvětlit.
Prostě jsem to věděla.
Poznala jsem ho jako mladá.
Bylo mu 19, byl to muž a já se s ním cítila důležitě.
Jiného jsem nechtěla.
A pak?
Nic, pak jste se narodily vy.
A teď jsme tady.
- A máš život, který jsi chtěla? - Má ho někdo?
Vím, na co narážíš,
ale s tvým otcem problém nemám a ničeho nelituju.
Vše máme jen díky němu.
Nikdy tu pro nás nebyl, mami!
Na život s tátou si vůbec nevzpomínám.
Ale měli jsme se dobře, když tu byl.
Tím odchodem trpí víc než my.
A Giovanni? Jak asi trpí on?
S Giovannim to bylo neštěstí.
Pro svého syna bych život v takovém neštěstí asi nechtěla.
Dobře, ale Gaetano je dobrý hoch a dá si pozor.
Co můžu dělat, Tereso?
Odvézt tě někam?
S jakými penězi?
Mimo Kalábrii nic neznamenáme.
Mám ti vysvětlit, jak to tu funguje.
- Nechce se mi. - Myslíš, že mně jo?
- Bude to jen chvíle. - Ty jsi mi nerozuměl?
Jak si teď Domenico vede?
Na to je ještě brzy.
To jinými slovy znamená, že se to nevyvíjí dobře?
Je nepřátelský, nejí, sotva spí
a s nikým nevychází, s námi a ani s ostatními kluky.
Je zvyklý rozkazovat. Nemůže to pro něj být snadné.
Teď mi dáváte za pravdu? Chce to čas.
Jak moc?
- Myslíte, že na to jdeme špatně? - Ne.
Nesmíme to uspěchat.
Ano, ale pokud to nepůjde, řekněte mi to,
pokusy na něm dělat nechci.
- Dobře? - Jistě.
Ahoj.
Jsou tři, půjdeme ven?
Ne.
- Jedl jsi něco? - Ne.
- Tak vstávej. - Musím?
Tak pojď, jdeme.
Zatraceně, tak pojď.
MODLETE SE K BOHU
Je tu střední škola. Pokud chceš, můžeme ji omrknout.
- Paráda! - Co?
- Hulí tu trávu. - Chceš je nahlásit?
Musím říct, že to nesmí?
- Santino, moje ryba? - Osm eur.
- Připiš mi to na účet. - To dělám vždycky.
Něco mi vysvětli.
Prodáváte kokain a ty moralizuješ kvůli trávě?
Jak to souvisí? Kokain je práce.
- Aha, práce. - Dobře, nechápete to.
To souhlasím.
- Dobrý den. - Dobrý den.
To nikdy nechceš změnu? Rozhlédni se kolem.
Je mi to jedno, ani nejsem z Messiny.
Jistě.
Kdybys spravil tu houpačku, nikdo by nevěděl, že jsi to byl ty?
Chceš uznání za to, že pro druhé uděláš něco hezkého?
Jako vy se mnou?
Jsem vaše houpačka?
Neplatí vás, abys ze sebe měl lepší pocit.
Ne, příteli, neplatí mě, protože není z čeho.
Jinak bych si zaplatit nechal.
Poctivý peníze mám rád, vadí mi ty nepoctivě vydělané. Tak pojď.
Ne, omlouvám se.
Co to sakra děláš?
Jen jsem se dotkl, ztratil jsem rovnováhu.
- Nic to není. - Podívej se na tu díru!
Koukej mi zaplatit.
Pokud to vidíte takhle, nějak to urovnáme…
To si strč někam. Okamžitě mi zaplať.
Kolik? Mám 20…
Chci 300 eur!
300? Tolik nemám.
Koukej se ztratit.
Jsi šílený, Domenico! Šílený!
Takhle ne,
mohl být větší než ty
a ozbrojený, jak jsi to mohl vědět?
Musíš mít respekt, takhle se chovat nesmíš.
Buď opatrný. Co děláš?
Řídit budu já.
Ale díky, Domenico…
Určitě umíš řídit?
Protože pokud ano… Hlavně pomalu.
Je tu provoz.
Hezky pomalu, Domenico, zpomal.
Lásko!
Je pozdě, musím jít.
- A malý? - Je v pořádku?
Připravila jsem mu ovoce, až se vzbudí.
- Je vše v pořádku? - Ano.
- Ahoj. - Čau.
Ahoj, všichni.
- Fajn, můžeš jít. - Dobře.
- Jaké to bylo? - Skvělé.
Skvělé.
Domenico, posaď se.
Mám pro tebe seznam návrhů.
Škola, divadlo, jídelna pro chudé, dobrovolník s dětmi?
- Nemůžete mi vybrat? - Ne.
Domenico, jdi do kuchyně.
- Už je čas na jídlo? - Ne, na vaření.
A co já s tím?
Dnes večer vaříš ty, Domenico.
Střídáme se tu.
- Máte hlad, kluci? - Velký!
Nejedl jsem snad tři dny.
Domenico, nějaký problém?
Přemýšlím.
O čem, Domenico?
Nechápu, proč se o mě tak bojíte.
Mám rodinu a vše, co potřebuju. Vy ne.
Určitě?
A kde je stát, o němž mluvíte?
Neplatí mu a je mu jedno, co soudce dělá.
A vy…
Jsem troska a už deset let mám stejné auto.
Pochopila jsem, pokračovat nemusíš.
Můžeš u vás doma říkat, co chceš, jako to děláš tady?
Jak to s tím souvisí?
Hodně a dobře to víš.
Až to vymyslíš, napiš mi, co chceš dělat.
- Domenico, tak jdeš? - To by stačilo.
Jistěže jde, umíráme hlady. Všichni do kuchyně, jdeme.
Gól!
- Umíš vařit? - Jak těžké jsou těstoviny?
- Jen necháš vařit vodu… - Já sám.
- Jak to jde? - Dnes budeme držet dietu.
- Pusť mě. - Dnes vařím já.
A jídlo dostanete.
Tady, dej si.
Nejlepší večeře, co jsem v Itálii.
- Jo, přijel jsi před týdnem. - Ani ne.
Pokud chceš, příště tě naučím vařit.
Ty? Ještě včera nám bylo zle.
Bylo to dobré.
Takže budu vařit zítra?
Domenico. Pojď sem na chvíli.
- Dej si. - Dej mi trochu.
Ahoj, Domenico.
Co chcete?
Vidím, že se zabydluješ.
Nemůžu se dočkat, až odjedu, jako první den.
Nemám pro tebe dobré zprávy.
Jde o Giovanniho.
Co se stalo?
Vezou ho do nemocnice.
Pokusil se zabít.
Poslyš…
Co kdybys ho navštívil?
Pustíte mě za ním?
Pokud budeš chtít.
Ano, určitě.
- Počkám tady. - Ano.
TRANSFUZNÍ ODDĚLENÍ
LABORATORNÍ ANALÝZY
Giovanni.
Domenico.
Co jsi to udělal?
Nic.
Nechtěl jsem se zabít, jen změnit prostředí.
Ve vězení nic jiného nechceš.
Ještě ti zbývá šest let.
- To není moc. - Šest let.
Zkus si to.
Máš pravdu, promiň.
Jak to jde v Messině?
Dobře.
Giovanni, co mám dělat?
Co chceš, Domenico.
Ale táta tě potřebuje.
Tvá oběť nestačila?
Cože?
Nikdy po mně nic nechtěl.
Vymyli ti mozek?
Podívej se mi do očí.
Máš tátu rád?
A má on rád nás?
Promiň.
Teď jdi, Domenico.
Jdi.
Nechci si na tebe zvyknout.
Chceš je?
Ne.
Myslíš, že jsi silnější než já?
Domenico.
Poslechni si tohle.
Kluci!
Podívejte, co má.
Domenico, sakra, proč to máš?
- Co je ti sakra po tom? - Hej, klid!
Dost!
Nechte mě!
Uklidni se!
Můžu vědět, co se děje?
A neboj se mi to říct.
Vlastně mi musíš říct vše.
A vy? Mně?
Říkáte mi všechno?
Co ti neříkáme?
Že jsem vaše trofej, soudce!
Pokud za vámi půjdu, budete vypadat dobře.
Myslíte si, že jste jiný než má rodina. Nejste.
Využíváte mě.
Proto do sebe cpeš drogy?
Potají?
Ne.
Bral jsem je i předtím, u nás to dělají všichni.
To vám vaši informátoři neřekli?
Pomáhají nám přežívat.
Ve svém domě nikdy nespíte jako v cizím.
Když se někomu zachce jít po zatracených mafiánech,
ve tři ráno nás dostanou z postele.
A v našich domech se nebavíme, protože tam můžou být štěnice.
A po telefonu nebrečíte, nějaký polda může poslouchat.
A když volám tátovi, musím mu říkat nějak jinak.
Nemůžu mu říct „tati“.
Jinak ho kvůli mně zatknou.
Tak je to od mých pěti.
- Můžeme jít nahoru? - Ano, jděte.
Tohle dělat neměl, postaráme se o to, jděte.
Je na tom zle.
Takového ho neznám.
Možná jsme měli počkat, Mario.
Ne, začíná cítit vztek,
strach a smutek, přesně jak jste chtěl.
Využívá právo dělat chyby…
a dospívá jako ostatní.
Takže je to vítězství!
Myslíte si, že jsme blázni?
Možná trochu, ale to nevadí. Pokračujeme.
No tak, hoši, pojďme.
Tak pojďte, kluci.
No tak, Domenico, pojď.
- Ne… - Kluci!
- Jdeme domů, to stačilo. - Ne.
- Namočíme se. - Zbláznil ses!
- No tak. - Blázne!
- Kluci, je zima. - Dostanou zápal plic.
Kluci, voda je studená.
- Dostanu tě! - Škola je stejně na nic.
Domenico, pojď!
Domenico, pojď se taky namočit!
Tak slez dolů, voda je příjemná!
No tak, pojď taky, Domenico!
Pojď do vody.
Pojď, Domenico, voda je teplá!
Tak pojď, Domenico!
Tak dělej!
CHCI STUDOVAT
Najdeme ti dobrou školu.
Můžu se učit doma?
Nechceš poznat nové lidi?
Proč? Brzy mi bude 18 a odejdu.
Jak to víš? Třeba si tu najdeš kamarády a zůstaneš.
Doktorko.
Má matka je sama. Ať se stane cokoliv, vrátím se domů.
Dobře. Ale učit se doma je nuda.
Najdeme ti třídu.
Budou ostatní vědět, kdo jsem?
Tady jsi jen Domenico.
A pokud chceš být plachý, veselý, příjemný, nepříjemný, pilný…
Je to na tobě.
Můžeš si vybrat a změnit se,
pokud si to budeš přát.
Pojďte, jdeme jíst!
No tak, to je moje místo!
Nech mě najíst!
No tak!
Jdeme jíst!
- Vezmi ty těstoviny? - Kdo chce těstoviny?
V pohodě.
Promiňte, paní, bydlí tu Tripodiovi?
Prosím.
- Posaďte se. - Děkuji.
Doufám, že vás neruším.
Ne, vůbec ne.
Jen nechápu, co od nás chcete.
Domenicovi bude 18 a odjede z Messiny.
Jak mu chcete pomoct, paní?
Domenico pořád dělal to, co chtěl, a bude v tom pokračovat.
Jeho přání vyslyším.
Přání Domenica, nebo jeho otce?
Jste jeho matka, máte se rádi, Domenico vám naslouchá.
Potřebuje vědět, že není sám, že jste s ním.
Víte, že pokud tu zůstane, jednou skončí jako Giovanni.
Nebo váš manžel.
To už by stačilo.
Také jsem matka.
Myslíte, že je pro mě snadné o tom s vámi mluvit?
Že si neumím představit, jak se cítíte?
Ale myslím i na Domenica.
Je vše v pořádku?
Ano.
Ano, Gaetano.
Uděláš mi kafe?
Zdrží se madam dlouho?
- Jsem na odchodu. - Vyprovodím vás.
- Nashle. - Nashle.
Takže?
- To kafe. - Udělej si ho sám.
Nebuď dětinská. Stal se průšvih.
Obrovský.
- Hej, uhni. - Počkej chvíli.
- Potřebuju se podívat. - Pusť ho…
- Co sakra chceš? - Nech ho.
DESET ZATČENÝCH ZA PAŠOVÁNÍ DROG A ZBRANÍ
- Mario. - Ahoj.
Babi je nemocná. Nikdy jsem nic nechtěl, ale musím domů.
Máš nějaké potvrzení?
Ano, lékařskou zprávu.
- Ale večer se vrať. - Skvěle, ahoj.
Domenico.
Pojďme rovnou.
- Jedeme domů? - Není čas.
Jak dlouho to trvalo?
- Přijel jsem hned. - Promiň, máme průšvih.
Táta?
V bezpečí, skrývá se.
Ale když nebude mít lidi, moc dlouho nevydrží.
Tak jedeme.
Tvá sestra je nervózní.
Je dobře, že bude mít diplom, aspoň se uklidní.
Proč číst knížky, když se vdáváš, ne?
Tati.
Pojďte sem. Pozor na hlavu.
Jdi sem.
Dáš si kávu?
Víc tu toho nemám.
Času máme málo, měli bychom ho využít.
Domenico, musíš jet do Kalábrie s Gaetanem.
V přístavu je malý bar, bude tě tam čekat Kanaďan.
Na záchodě je pro nás dárek. Vezmete ho a přivezete ho sem.
Musím se vrátit do Messiny.
Jo, však se tam vrátíš.
Ale zítra.
Mluvil jsem s právníkem, všechno se nějak vyřeší.
Dnes musíš myslet na rodinu.
Co je, Domenico? Záleží ti na nás ještě?
Ano.
Nemůže někdo jiný?
Domenico.
Někdy musíme jednat jen my sami.
Zapomněl jsi na den, kdy zatkli Giovanniho?
Tvůj bratr je pořád ve vězení.
Máme zablokované účty, zabavené byty.
Jedna chyba nás může stát vše, víš?
Dobře.
Tak dobře!
Co tvoje svatba?
- Vše je připraveno. - Díkybohu.
Pomůžu ti, tati.
Ne, nech to být.
Nech to.
Děti moje.
Vyrostly jste.
Jste budoucností.
Ale já jsem v těchto horách
jen minulostí.
Ale jsem tady. Chápete?
Neopustím vás.
Vždy vás ochráním.
- Domenico. - Počkej.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Nechci žít jako máma a ty nechceš žít jako táta.
Pojďme.
Utečeme spolu.
Nic nemůžeme, nevymýšlej blbosti.
Nemůžeme.
Jsi tak hubený, dávali ti tam něco jíst?
Až moc.
Jak to šlo s tátou?
Dobře.
Určitě?
Byl dost unavený, ale všechno teď vyřešíme.
Nedělej si starosti.
Mami!
Mami.
Víš, co po něm táta chce?
Ticho.
Víc pro něj neuděláš, mami?
Myslím na všechny.
Nejen na Domenica, i na tátu a Giovanniho.
A pokud zavřou i Domenica, co z toho budou mít?
- Proč to říkáš? - Vždycky se to stalo, mami!
Domenico je v pořádku.
Pokud ho táta požádal, nic mu nehrozí.
Nerozumíš tomu?
Domenico.
Volaný účastník je…
Z mola odplouvá trajekt do Messiny.
OD ENRICO: ZVEDNI TO, PROSÍM!!!
Jednu ruku dej sem, no tak.
Haló?
Cože?
Co myslíte tím, že zmizel?
PRIVÁT
Co to děláš, Tereso?
Bojíš se mě?
Své vlastní matky?
Už je konec?
Necháš mě být?
Odejděme spolu.
Pojď se mnou.
A kam? Kam chceš jít?
Kdo ti pomůže? Soudce?
Nejsme jako muži, kteří umí střílet.
A nelitujeme toho, když někoho zatknou.
K čemu vlastně jsme?
Vezmi si to.
Nechci ho.
Nebuď hloupá.
Mami.
Tátu mám ráda.
Já vím.
Bezplatné oznámení. Volaný účastník je nedostupný.
Co uděláme, pane soudce? Jdeme domů?
Jsou skoro dvě.
Počkáme ještě chvíli.
OSTROV SLUNCE
Řekneš nám aspoň, že jsi v pořádku?
Ne. Nejsem.
Býval jsem silný, teď jsem slabý.
Věděl jsem, co chci dělat, teď jen pochybuju.
Nedokázal jsem se smát, teď se mi chce jen brečet.
Měl jsem se rád.
Teď se vůbec nepoznávám.
Ale jsi volný. Konečně máš možnost vlastní volby.
Chci odjet, pane soudce.
Pryč z Kalábrie.
Chci zmizet.
Jet někam, kde mě nikdo nebude hledat.
Ani můj otec, ani vy.
Pomůžete mi?
Ano.
- Samozřejmě, že pomůžeme. - Ano, Domenico.
Jsi tak pohublý.
Musíš trochu jíst.
Přinesla jsem lasagne a pečivo. Sněz si je, dokud jsou teplé.
- Ano? - Mami.
Ano?
Proč vaříš tak často?
Co jiného mám dělat?
Aspoň mě to zaměstnává. Nemusím tolik přemýšlet.
Mohla bys začít žít nový život.
Patřím k tobě a k tátovi.
A nemám kam jít.
Mami.
Máš další dvě děti.
Dokud jsi tady, zůstanu.
Maria nepřišla?
Měla menší problém, omlouvá se, ale pozdravuje tě.
Dobře. Šťastnou cestu.
Pane soudce…
Domenico?
Chtěl ses vypařit bez rozloučení?
Domenico odjíždí! Pojďte sem!
- Za dvě hodiny. - Najíme se.
- Dobře, najíme se. - Nepobavíme se?
Jdeme jíst.
Tak jo. Tady máš lístek.
Dám ti ho sem.
Nástupiště číslo jedna. Šťastnou cestu.
Ne, loučení nesnáším, dojímají mě.
- Nástupiště jedna. - Ano.
Tak šup, jdi.
Domenico!
BARILLIOVI
ODVOLACÍ SOUD KALÁBRIE
GIUSEPPE BARILLA
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Jste soudce Lo Bianco? - Ano, jsem.
Posaďte se.
Je pravda, co se píše?
Že ty děti dostávám z Kalábrie? Ano. Že je deportuji? Ne.
A když jsou děti malé a matka chce s nimi?
Najdeme řešení.
Prosím, posaďte se.
SOUD PRO MLADISTVÉ V KALÁBRII ODEBRAL OD ROKU 2012
RODINÁM V 'NDRANGHETĚ 40 MLADISTVÝCH.
TYTO DĚTI PAK ZAČALY STUDOVAT, CHODÍ SE BAVIT,
SNÍ JAKO JEJICH VRSTEVNÍCI A KONEČNĚ MAJÍ MOŽNOST VOLBY.
SOUDCE A JEHO SPOLUPRACOVNÍCI UŽ NA TO NEJSOU SAMI. POMÁHAJÍ JIM:
MINISTERSTVO VNITRA A SPRAVEDLNOSTI, ASOCIACE LIBERA, ODBOR PRO ROVNOPRÁVNOST,
ÚŘAD PRO BOJ PROTI MAFII A ITALSKÁ BISKUPSKÁ KONFERENCE.
MNOHÉ MATKY SE ROZHODLY ODEJÍT SE SVÝMI DĚTMI.
Překlad titulků: Tomáš Pikl