Jag vill att du ska veta att vad som än händer, så älskar jag dig väldigt mycket.
- Jag är redo. - Det är inte jag!
Jag är stolt över dig för att du behållit den.
Det hade du inte behövt.
Det var väldigt modigt av dig.
Hejsan.
Kom hit, din fan!
Hallå!
Hej, Charlie.
Frukost till kvällsmat!
Hej.
- Hur har din dag varit? - Stressig.
- Behöver du hjälp? - Nej, jag klarar mig.
Det luktar gott.
Hur är det?
- Jag måste jobba lite i kväll. - Visst.
- Pappa? - Ja.
- Kan du hjälpa mig med fortet? - Kan inte, jag måste jobba.
- Snälla? - Jag sa nej.
Jag är ledsen, jag ska hjälpa dig sen. Efter kvällsmaten, okej?
Hallå!
- Vart ska du? - Ut.
- Tänkte du berätta för nån? - Jag gjorde just det.
Kom, Charlie, maten är klar.
Det är bara en fas hon går igenom. Julie var likadan när hon var en liten flicka.
Det är annat med Julie. Det är annat med oss allihop nu.
Jag uppskattar dig och det du gör här.
Men du förstår inte, Mary.
Hon älskar dig. Och vi behöver dig, allihop.
Ser du, Anna är redan tillbaka.
Å, James.
Hej, mamma. Jag har nåt åt dig.
Det var månader sen jag hörde av dig. Varför ringer du inte tillbaka?
Jag har inte kunnat. Förlåt.
Hur är det med Lisa? Jag är orolig för henne.
Det går bra, mamma. Ingen fara. Vi ville att du skulle ha det här.
Å, vilken vacker pjäs. Tack, James.
Men, oj, vad är det för nåt?
Var fick du tag i den? Är det ett spel?
Ja, det är ett spel-och jag vill att du spelar det så snart du kan.
Det är väldigt enkelt, man ska bara ge bort asken till nån man älskar.
Behåll den inte, för den vidare innan timern gått slut.
Vad är det för fel? Kan du inte komma in och äta kvällsmat med oss? Snälla?
Det var så länge sen vi var tillsammans allihop.
Va? "Alla tillsammans"? Vilka mer är här?
Julie, Adam och barnen.
De flyttade in för några veckor sen. Inflytten pågår faktiskt fortfarande.
Å, Gud... å, herregud.
Jag måste iväg. Hejdå, mamma. Förlåt mig.
- Skynda dig, mamma! - Hallå, ha lite tålamod.
- Hungrig! - Hej, Hungrig. Jag är Pappa.
- Sluta med det där! - Sluta tjafsa med din mamma.
Kan du hämta apelsinjuice och smör, tack?
Visst. Nåt annat?
- En mer hjälpsam attityd? - Ska försöka.
- Var det Anna, mormor? - Nej, din morbror.
- Morbror Jim? - Ja.
- Det var ju evigheter sen vi sågs. - Jag vet.
Vi har ju en stol till och massor av mat.
Jo, men han ville inte komma in. Han betedde sig så underligt.
- Betedde sig Jim underligt? Otroligt! - Men han gav mig en ask.
- Vad är det för nåt? - Jag vet inte, men han...
...sa att jag ska ge den till nån jag älskar.
Tack.
Märklig sak.
Kom igen, ned från bordet.
Va?
Och hur var det i skolan i dag, då?
- Vem var det? - Jobbet.
Vet du, jag skulle gärna se att du lagade mat åt oss så här varenda kväll, raring.
Smaka på maten först.
- Tusan, Charlie! - Såja, ingen fara.
- Du skrämmer honom, Adam! - Lugna ner er nu.
- Det är okej, ingen fara. Jag är lugn! - Sitt du, mormor, jag ordnar det.
- Jag är så på att flytta hemifrån! - Grälar föräldrarna igen?
De grälar alltid.
Jag bryr mig inte längre, men det stör Charlie.
Ja, jo... min farsa kan också vara jobbig.
Du blir väl inte sån när du blir pappa?
Jösses, var kom det där ifrån?
Ledsen, jag tänker liksom inte så långt fram.
Du... du behöver ha lite kul.
Så vi kan dra till Jakes fest, eller...
...så bara hänger vi här.
Du bestämmer.
Jag är gravid.
Vänta, va? Allvarligt?!
Vem är pappan?
Å, fan...
Å, Gud... har du dubbelkollat?
Det kan ju visa fel!
Johnny åt en vallmomuffin dan före ett slumpat drogtest-det visade på opiater.
Åt du muffins i går kväll?
Jag kan inte bli pappa!
- Pappa kommer att döda mig. - Ja.
Min också.
Hon svarar inte.
Hon kommer hem, det gör hon ju alltid.
Det är sent, försök att sova. Snälla.
Låste du ytterdörren?
Jag tror att jag lämnade den olåst.
Jag går och kollar.
- Vad är det? - Jag drömde en mardröm.
Ingen fara, gubben, kom här.
- Gå och lägg dig igen. - Får jag sova hos er?
- Gå och lägg dig igen. - Du övar ju på att sova i din säng.
Eller hur? Bra, godnatt.
Jag är kanske knäpp, men nog ligger ditt rum ditåt?
Sov gott, lillen.
Mamma!
Jaha... så vad var klockan när det här inträffade?
Runt midnatt. Vi låg och sov.
Vi hörde henne i hennes rum.
Och vi hittade henne så där, i sin säng, precis som ni såg henne.
- Och er dotter? - Anna.
Ja, Anna- var befann hon sig i går kväll?
Det vet vi inte.
Hon har en pojkvän, men vi har inte fått tag i henne än.
Ja, vi har haft lite problem med henne på sistone.
Kan hon ha skäl att vilja skada er mormor?
Nej, självklart inte.
Är det en normal fråga?
Eller tror ni att min 16-åriga dotter dödat sin gammelmormor?
Vi fann ett sår i hennes bröst som tyder på att hon knivhuggits.
Det är så underligt. Det finns inga tecken på strid.
Inga försvarsskador, inga tecken på intrång.
Jag vill inte bo kvar här.
Det är helt upp till er. Vi har genomsökt området utan att hitta någonting.
Säger han att det är tryggt, så är det tryggt-okej?
Det är bättre för Charlie att stanna. Det är bra här.
Nej, jag vill inte vara här nu.
- Okej. - Det är inga problem.
Än en gång, tack för att ni tagit er tid.
Jag hör av mig om jag undrar över nåt mer.
Det var det lilla monstret.
"Det lilla monstret"?
Det dödade mormor och sprang tillbaka in i asken där.
Han sa det i går kväll.
Han har livlig fantasi.
Och sen hans bror gick bort har han haft svårt att hantera verkligheten.
Vad hände?
Har det nåt att göra med det här fallet?
Charlie... jag har jobbat länge med sånt här.
Och jag har sett en hel del monster.
Var det ett monster som dödade din mormor-
-så tar jag honom. Det gör jag alltid.
Än en gång: jag beklagar sorgen.
Anna! Du måste ringa tillbaka.
Allvarligt: du måste komma hem!
Jag har ringt henne, messat henne- hon svarar inte.
Det får vara slut med det här.
Vi skulle kunna låsa in henne i källaren. Kanske.
Hallå... kom här.
Det kommer att bli bra med henne. Okej?
GISSA VEM?
Det är nån från ditt jobb här. Natalie.
- Oj, hej. Hur är det? - Hej, du glömde det här på skrivbordet.
- Jag tänkte att du kunde behöva det. - Oj, tack.
- Vilket fint hem du har, Julie. - Å, tack.
- Tack, det var faktiskt min mormors. - Å...
- Vill du ha nåt att dricka? - Vatten vore fint. Tack.
- Vad håller du på med? - Jag ville träffa dig.
Du svarar ju inte på mina meddelanden.
- Jag kommer att åka dit. Vill du det? - Kanske.
- Skulle det vara så illa? - Ja. Det vore... fruktansvärt.
Jag förklarar senare, men jag behöver tid och du måste ge dig av. Nu.
Visst.
Okej, vi ses på måndag!
- Måste hon gå? - Ja. Hon måste gå.
- Hon är söt. - Det är inget jag märkt.
Är tanken att bara köra runt tills våra familjer glömmer bort oss, eller vadå?
Du, jag är helt pank och vrålhungrig.
Du borde också vara hungrig. Du äter ju för två nu.
Gud, så dum du är.
Du kan inte bara fly undan det här.
Vi drar hem till dig, jag fixar nåt att äta...
...och så sätter vi oss ned med dina föräldrar och berättar tillsammans.
- Tänker du verkligen göra det? - Ja.
Så himla hungrig är jag.
Visst. Jag är också hungrig.
Anna. Hallå, vänta!
Hallå! Anna!
- Vadå?! - Sätt dig!
Jag är så less på det här. Din mamma satt uppe hela natten och oroade sig för dig.
Och du, då? Det förvånar mig att du ens märkte att jag var borta!
Kyckling!
Hur många gånger ska vi behöva dra det här?!
Jag är less på att ta om det här samtalet.
Hallå där!
Hallå! Stick!
- Visst, inga problem. - Nej, Tyler, du behöver inte gå.
- Allvarligt, det är okej. - Jag döljer inget för honom. Sätt dig!
Vi försökte få tag i dig hela kvällen.
Mormor Mary är... död.
- Va? - Hon gick bort i går kväll i sin säng.
Hur? Vad menar du, vad hände?
Vi vet inte säkert. Polisen var här.
De vet inte vad som orsakade det.
Jag sa ju att monstret dödade mormor och kröp ned i asken igen!
Sluta med din ask. Bara sluta.
Jag bad dig ju att ställa bort den.
Det gjorde jag ju!
Vill ni inte ha den, så kan jag ta den. Nåt måste den ju vara värd.
Ja, snälla. Ta den med dig när du går.
Allt kommer att bli bra.
Ut, ut, ut!
Kom igen, ut!
In i bilen!
- Starta bilen, då! - Jag försöker ju!
- Jäklar... - Jag tappade nycklarna!
- Plocka upp dem, då! - Jag försöker ju!
Hallå, vart tog det vägen?
- Vad tusan är det där för nåt?! - Okej, vi måste lugna oss.
Vi kan inte sitta här, jag måste till min familj!
Tänk på din nya familj.
Jag har tänkt igenom det, och... jag kan skaffa ett jobb.
Visst, det blir tufft i början, men med tålamod och lite tur så fixar vi det!
- Var det den du såg?! - Ja!
Släpp in mig!
- Klarade du dig? - Ja, ingen fara.
Den följde oss ut, men vi satte oss i bilen.
- Sen bara försvann den. - Var är Tyler?
Anna?
Anna!
Hallå.
Jag har den, den är i asken, jag har den!
Vi måste ringa polisen! Vi måste!
Vänta, vänta-stopp! Vänta lite.
Är du galen?!
Det måste du vara om du tror att vi kan låta bli att ringa polisen!
Vad tänkte du säga till dem, då? Va?
"Ett monster i en ask dödade ett barn i vårt hem"? Det går ju inte ihop!
Du skulle ju låta helt galen! Det är det andra liket här på två dagar!
Misstänker inte polisen oss nu så lär de göra det då!
Vad ska vi göra? Vi är inte kriminella!
Låt mig tänka lite. Vänta ett tag, tänk igenom det, okej?
Den räknar ned. Vi vet inte när monstret kommer ut. Jag dumpar asken.
Och så röjer ni undan här. Vi kan...
- Vi kan lägga honom i källaren. - Driver du med oss?!
- Är du helt galen?! - Bara tillsvidare!
Ledsen, gumman! Vi lägger honom där nere så länge!
Jag gör av med asken och så reder vi ut det här. Lita på mig.
Hur ska du bli av med den?
Den ska tillbaka dit den kom ifrån.
Ledsen. Lita på mig, okej?
Jag är så hemskt ledsen, Tyler...
Hur ser fallet ut?
Ett offer: Mary Roberts, kvinna på 77 år.
Ett hugg i bröstkorgen, rakt in i hjärtat. Det var inte en slump.
Har du några uppslag?
Hon hade släktingar boende hos sig, Thatchers. Adam och Julie med barn.
Adam och Julie Thatcher?
- Sonen Charlie med storasyster Anna. - Känner du till dem?
För två år sen fick jag ett kidnappningsfall.
En tioårig pojke försvann från en lekplats.
Vi genomsökte hela kommunen utan att få upp minsta spår.
Två veckor senare hittade vi en styckad kropp i en soptunna.
Henry Thatcher. Adam och Julies mellanbarn.
Jim!
- Jim! - Ledsen, Adam!
- Är du ledsen? - Jag visste inte att du bodde hos mamma!
Öppna, ditt galna kräk!
Din mamma är död.
- Lugn, lugn, lugn! - Försök inte ge det där aset till mig!
Hör på: du måste ge asken till nån du älskar.
Nån man verkligen älskar, det är enda sättet att bli av med den!
Varför skulle jag göra det? Den har redan dödat folk!
- Å, Gud... - Precis.
Din mamma är död. Och monstret dödade Annas pojkvän.
- Din familj? - De mår bra.
Monstret kommer att döda dem och alla andra i din närhet! Ge bort det!
Hur kan du veta så mycket om det?
Stick härifrån! Nu!
- Vad händer när timern gått slut? - Inte fan vet jag!
Då kanske den tar dig, typ som att din tid är ute. Jag ville inte vänta och se.
Nej, så du gav monstret till din mamma. Räddade ditt eget skinn.
Hon var gammal. Jag visste inte att ni var där!
Fan ta dig och din jävla ask.
Stick.
HEJ, DU SEXIGE GLÖM INTE ATT VI SKA SES I HELGEN
- Hej. - Hej. Ledsen för det förut.
- Ja, du var ett arsel. - Du kom hem till mig. Hon är inte dum.
- Var är du nu? - På väg hem.
- Nej, du är på väg hit. - Kan inte, jag måste hem.
- Har det hänt nåt? - Ja.
Jo, du skulle inte tro mig om jag berättade.
Det låter mystiskt.
- Jag ska prata med henne. Bryta upp. - Lova mig.
- Visst, jag lovar. - Jag älskar dig.
Ja, jag älskar dig också.
Anna? Snälla, prata med mig.
Jag är rädd, mamma.
- Pappa tar hand om det. - Bra.
Det skulle ha känts mycket bättre-
- om det inte var för att min pojkvän ligger i en säck i källaren!
Din pappa älskar dig väldigt mycket, och när han kommer hem...
Så vadå? Kommer han att fixa allt?
Pappa förstör saker, han fixar dem inte!
Tänk om han bara lämnar oss här och inte kommer hem? Har du tänkt på det?
Det är klart att jag har.
- Mamma? - Ja?
Strunt samma. Det var inget.
Julie?
Var är Charlie?
I vår säng.
Jag åkte till Jim.
Han vägrade att ta tillbaka asken.
Så jag slängde den i sjön.
Den är borta.
- Är du säker? - Jag lovar.
- Vi måste prata om Tyler. - Vi måste ringa polisen.
Det har vi ju pratat om, raring.
Hon kanske har rätt. Tror du verkligen att vi kan komma undan med det här?
Vad jag tror är att om vi ringer polisen så åker vi i fängelse.
Tror du inte att folk kommer att leta efter honom?
Så klart att de kommer att göra. Jag vill bara att vi är smarta.
Vi måste komma överens om vad vi ska säga. Okej?
Sanningen är att det har varit en fruktansvärd dag.
Jag kanske inte ens kan föreställa mig hur du känner.
Vi är utmattade.
Men vi är trygga.
Nu ser vi till att vila.
Och i morgon bitti ska vi det första vi gör sätta oss ned tillsammans-
-och avgöra, vi tre, vad vi ska göra.
Jag älskar dig.
- Vi lägger oss. - Du får ta soffan.
Varför det?
Vad är det?
- Jag kan förklara det här. - Vet du vad?
Du kan ju komma på vad du ska säga, så pratar vi om det i morgon.
Gör inte så här...
Nej!
- Adam... - Den måste bort innan tiden går ut!
- Hur då? - Jim sa "ge den till nån du älskar".
- Men du gav den till Tyler-som dog. - Han var en fåne. Förlåt, jag älskar dig.
Hör på: Jim gav den till mormor, hon gav den till mig.
Jag såg hur den ställde om sig.
- Visste han vad det var han gav henne?! - Ja, han berättade ju det!
Hur kunde han göra så? Hur skulle vi kunna göra så?
Den är fäst vid mig på nåt vis, som en förbannelse. Jag förstår det inte.
Men den måste ur huset innan den dödar nån av oss. Jag måste ge den till nån!
Nej. Vad snackar du om?!
Vem skulle vi kunna ge den till?!
Natalie.
Jag kan ge den till Natalie. Jag älskar henne.
Fan ta dig! Vi ska inte ge asken till nån, vi är inte mördare!
Vänta, stopp!
Jag borde döda dig så att den slipper. Stanna där!
Kom ut ur asken, ditt jävla monster! Kom ut, så jag får blåsa skallen av dig!
Jag föreslår att du håller dig ur vägen för mig!
Mr Roberts?
- Mr Roberts? - Ja, det är jag.
Assistens Patterson, mordroteln. Jag vill tala med er om er mors död.
Mor och jag stod varandra väldigt nära. Det har varit svårt för mig.
Jag beklagar sorgen.
Vad kan ni berätta för mig om Adam och Julie Thatcher?
Hade de några skäl att ogilla er mor?
- Tror ni att de kan ha mördat henne? - Nån gjorde det ju.
Jag vet inte vad jag ska säga. Alltså, de är ju bra människor.
Jag förstår inte varför de skulle vilja henne illa.
Enligt Thatchers var ni där kvällen hon dog.
Ja, det stämmer. Jag stannade inte värst länge.
Jag kikade bara in med en present.
- Det råkade inte vara en ask? - Jo.
- Vad kan ni berätta om den? - Det är en antikvitet. En present.
- Men vad är det inuti den? - Ingen aning.
Vad jag förstod går den inte att öppna. Vad har asken med mors död att göra?
Vem är det här?
Det var... det är min fru Lisa.
- "Var"? - Hon dog för inte så länge sen.
Det var tråkigt att höra. Vad hände?
Hon var väldigt sjuk.
- Undanhåller du nåt nu? - Nej. Nej.
Jag har berättat allt jag vet.
Det är kärvt att förlora så många man älskar.
Jag förstår. Tack ska ni ha för pratstunden.
Du borde låta mig ta över.
Nej, jag är vaken.
Hur länge sov jag?
Kanske några minuter.
- Var är barnen? - De sover.
Jag stoppade just om Charlie.
- Hur länge tror du att du orkar det där? - Så länge jag måste.
Det måste ju komma ut nån gång.
Låt mig ge den till henne.
Snälla?
- Skjut den! Ge hit pistolen! - Jag försöker!
Anna! Jag vet att du är skadad! Anna.
Mamma...
Snälla, öppna! Anna!
Jag vet inte vad jag ska göra, hon kommer inte ut!
Mår du bra? Mår du bra?! Var är din ficklampa?
Kom.
- Den försvann i ventilationen. - Jag får inte upp dörren.
- Hallå, hör du mig? - Pappa!
Öppna dörren! Hallå!
Anna!
Å, jäklar!
Anna!
Döda den!
Ge den till henne.
Hej. Har du gjort det?
Ja.
- Vadå, vad är det för fel? - Jag behöver lite tid, bara.
Visst. Jag sticker till kontoret. Se till att vara här när jag kommer tillbaka.
- Okej. - Jag lovar att det är värt det.
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
Jag behöver få in rapporterna till fredag. Iväg med er nu, och ta det lugnt.
Vänta lite, Morris. Jag har ett uppslag i Mary Roberts-fallet.
I förrgår stack 16-årige Tyler Cook ut med kompisar men kom inte tillbaka.
Borde jag känna till honom?
Nej, men han sågs sist med Anna Thatcher.
- Har du hört henne? - Nej, inte än.
Det är för många saknade och lik. De undanhåller nåt.
Det enda genomgående i deras utsagor är den där förbannade magiska asken.
Lillkillen sa att ett monster kom ut ur den och dödade hans mormor.
Den fanns i huset och gavs till henne dagen hon dog av sonen Jim.
Jag kollar upp precis allt tills jag får fram nåt.
Jag vet en som kanske kan hjälpa dig.
Hon heter Lucy Anifero och spår folk i händer och så.
- Samma Lucy du hade ihop det med? - Ja.
Döm mig inte, hon var nåt extra.
- Jag tyckte att du sa att hon var galen? - Jo, för att hon gick på om sånt här.
Allvarligt, hon kommer att kunna säga vad den där asken är för nåt.
- Kan du hälsa henne att jag kikar förbi? - Visst.
- Vart ska du nu? - Jag tänker hitta Anna Thatcher.
- Har du gett henne asken? - Nej, inte än. Hon stack till jobbet.
- Va? - Jag fixar inte det här.
Jag vet att jag sa att jag skulle, men jag kan inte.
Du sa att vi inte skulle ge asken till nån, och du hade rätt.
Det var innan den dödade vår dotter. Ge henne askjäveln, Adam!
Jag tänker inte förlora ett barn till.
Jag vet att du inte älskar mig längre, men kan hon verkligen gå före Charlie?!
Självklart inte, det vet du ju.
Jag tar hand om det när hon kommer tillbaka, okej?
Jag lovar.
Minns du när du var riktigt liten?
Mindre än Charlie är nu, och Henry var bara en bebis.
Jag läste för dig varenda kväll, men du... Du gillade inte sagorna.
Så vi slog ihop böckerna och hittade på våra egna fåniga små berättelser.
"Det var en lite flicka som hette"...
Det är nu du säger "Anna". "Det var en lite flicka som hette Anna."
Anna var en vacker liten prinsessa.
Men du sa "nej, inte en prinsessa-en apa!"
Och så fnissade du med din söta lilla perfekta röst.
Och så kittlade jag dig så mycket att du skrattade och pep-
-och bönade mig att sluta.
Och när jag slutade så kramade du mig.
Och jag höll dig så hårt.
Jag är ledsen att jag inte kunde skydda dig, min lilla apa.
Du förtjänar inte att ligga här.
Det ska du inte länge till, det lovar jag.
Mr Thatcher? Mrs Thatcher?
Assistent Patterson?
Hej, Julie, har du tid en stund?
Adam är inte hemma och jag måste ta Charlie till läkaren.
Är Anna här?
Det är måndag, hon är i skolan.
Lustigt, för när jag ringde skolan sa de att hon inte synts till i dag.
- Varför måste ni ringa hennes skola? - Jag vill prata med henne om Tyler Cook.
- Han har rapporterats saknad. - Hennes pojkvän.
- Kan de vara tillsammans nånstans? - Hon var här i morse.
Jag vet inte var Tyler är. Och de är ju tonåringar.
Det är inte så ovanligt att Anna uteblir från skolan.
Jag kan ringa när hon kommer hem?
Ja, tack, gör det.
- Ledsen att jag inte kunde hjälpa er mer. - Jag måste få prata med henne.
Skönt att se att du inte ändrat dig.
Tack.
Vänta, ge mig en minut...
Nej, vänta.
Vänta...
Jag måste ge dig en sak.
Jag måste ge dig den här.
Nej-vänta, vänta.
Jag måste... Vänta lite, bara.
Du måste ta den här, på riktigt.
Vem bryr sig om en jäkla ask?
Ta den!
Du skrämmer mig.
Förlåt.
Nej!
Förlåt. Jag är så hemskt ledsen.
- Säg att det är över. - Nej, det är inte över!
Det är fan inte över!
- Vadå? Vad menar du? - Att den dödade henne.
Som alla andra. Jag dödade henne.
Adam... hur är det möjligt?
Ta med dig Charlie och lämna huset.
Lämna huset och ta in på motell på 6th.
Hör du mig? Åk nu på en gång. Lämna pistolen på köksbänken.
Vad tänker du göra?
Adam?! Vad tänker du göra?!
Jag tänker åka hem.
Och så väntar jag tills den kommer ut, och så ska jag fan i mig döda den.
Nej! Vi har redan försökt det, det funkade ju inte!
Jag tänker försöka igen. Gör som jag sa, åk till motellet.
Det måste finnas nån annan vi kan ge asken till.
Vilka då?
Vilka då, Julie? Mina föräldrar?
Jag älskar ingen annan än dig och grabben.
Lämna huset.
Kom igen!
Kom och ta mig!
Hej. Väckte jag dig?
Nej, jag har inte sovit en blund.
Fick du död på den, är den död?
Nej, jag väntar fortfarande.
Den verkar inte bry sig om mitt schema.
Hur har han det?
Han sover.
Bra, det är bra.
Hur är det med dig?
Jag är ledsen.
Jag är så hemskt ledsen, Julie.
För Natalie. Allt.
Vad ska vi göra?
Tänkte du att vi ska fortsätta fly tills polisen till sist tar oss?
Väntar du dig att jag ska gräva en grund grav mitt ute i ingenstans...
...att lägga min dotter i?
Vad blir det sen?
Ska vi bara börja om nån annanstans?
Ska vi glömma?
Det hjälpte inte med smärtan i att förlora Henry.
Och det kommer inte att hjälpa nu, jag kan inte göra så.
Jag har inga svar på nåt av det där.
Men jag vet att jag älskar dig.
Jag...
Jag trodde att jag älskade henne.
Men det gjorde jag inte.
Det var du. Det har alltid varit du.
Jag måste bara döda det här monstret, så blir allt bra igen.
Vi kommer inte hem, Adam.
Nej, det bör ni inte göra.
Stanna där och vänta.
När jag tagit hand om den kommer jag till er.
Nej.
Nej, jag vill inte att du gör det.
Julie, Julie! Charlie! Mannen!
Hallå, är du okej? Mår du bra, är du säker? Kom här.
Å, jag älskar dig. Julie!
Julie...
Älskling? Älskling!
Nej!
Nej, nej! Sluta!
Nej... sluta!
- Pappa, sluta! - Nej!
- Ser ni nåt ni gillar? - Lucy Anifero?
Jag är hon, hon är jag. Vad önskas?
- Vill ni att jag spår er? Det kan jag. - Nej, inte alls.
En vän sa att ni kanske kan hjälpa mig. Jag försöker identifiera en sak. En ask.
Enastående, assistenten.
- Vad är det för nåt? - Det är ett slags trojansk häst.
- Är den ett vapen? - Ja.
- Så ni har sett den förut? - Nej, självklart inte. Den finns inte.
Där är den.
I århundraden har det talats om ett gudomligt vapen.
En ask som generation efter generation förs vidare mellan nära och kära.
Gömd i asken fanns en fallen gud.
Hållen mot sin vilja, bunden i ett ondskefullt syfte-
-plågade och dödade den hela släkter.
För askens innehavare fick se hur varelsen kom fram-
- och brutalt mördade dess nära och kära, en efter en.
Lådan kunde inte förstöras.
Man kunde inte kasta bort den eller ge den till vem som helst.
Guden fortsatte att döda medan askens urverk tickade vidare mot sitt slut.
Man hade bara två val: att se på och vänta-
- eller vidarebefordra förbannelsen till nån man verkligen älskar.
Då startade urverket om.
Jag vet vad du tänker.
"Vad händer när urverket äntligen gått slut?"
Det finns viskningar och rykten, men ingen vet med säkerhet.
Det man vet är att när klockverket tickar mot sitt slut-
-så slås askens ägare av galenskap-
-och för den vidare. Varje gång.
Och det är därför den finns kvar än i dag.
Det var det värsta skitsnack jag nånsin hört.
Det är flertalet myter, assistenten. Det är bara en godnattsaga.
Så du menar att jag just visat dig en bild på Guds magiska ask?
Folk har konstruerat såna här askar som harmlös kuriosa i århundraden.
Det ni talar om är en hyllning till en antik berättelse, inget mer.
Jag har en.
Jag kan sälja den till er, om ni vill.
Men oroa er inte, det finns inga gudar fjättrade i den.
Jag tror i alla fall inte det. Hallå?
Charlie?!
Nej, nej, Charlie!
Charlie?
Charlie!
Pappa...
Jag är här.
Vad tror du händer med oss när vi dör?
Jag vet inte.
Jag antar att det är rätt mycket som...
- Som det är innan man föds. - Jag minns inte från innan jag föddes.
Inte jag heller.
Mamma säger att man kommer till himlen.
Kommer du att lägga mig här nere med Anna när jag dör?
Inget kommer att hända dig.
Jag ska bekämpa den där saken.
Jag kommer att stå mellan dig och den, och jag kommer inte att ge mig.
Förstår du?
Jag lovar.
Hur gick det med Luciana? Visst är hon läcker?
Jag vet inte vad ni två såg i varann, men jag fick höra om asken.
Det är bara en antikvitet, så jag har bara slösat tid.
Morris? Vi har hittat Adam Thatchers bil övergiven på 50th street.
- Och Adam själv? - En enhet ringde på i hemmet. Ingen där.
Var han hemma så öppnade han i alla fall inte.
Och så var det en sak till.
Ja, vadå?
Du måste se med egna ögon.
Jösses, jävlar!
Tänk dig att vara städerska och hitta det här.
Det här är mycket värre än Mary Roberts.
Det här är en sjuk jäkel.
Vi har en rapport om en saknad person som kan ha anknytning till det här.
- Jaså? Vem är det? - Natalie Rose.
- Vet jag vem det är? - Hon är kollega till Adam.
Damen som anmälde henne saknad sa att ingendera varit på jobbet på två dar-
-och att de inte hört av sig.
Fixa husrannsakan för Thatchers hem.
- Vad ska jag säga till åklagaren? - Hans fru ligger död i ett motellrum.
Det gör honom inte automatiskt till mördare.
Hans dotter och hennes pojkvän är försvunna.
Han har lämnat sin bil mitt i gatan.
Och han och hans kollega har inte synts till på flera dar.
- Det verkar misstänkt. - Bara fixa husrannsakan åt mig nu!
Tusan!
Han har dragit. Han kan vara var som helst nu.
Fan också!
Kolla hos morbrodern. Är han där, så ta in honom på förhör.
Och så vill jag att en enhet kikar förbi här med några timmars mellanrum.
Du-vi tar honom!
Gå tillbaka in i bilen.
Ska vi säga nåt?
Det finns inget att säga.
- Hälsa dem att jag är ledsen. - Amen.
Kom.
Kom nu!
Jag vill att du stannar i lådan nu.
Hör du det? Vad som än händer, så stannar du där.
- Varför gör den så här mot oss? - Jag vet inte.
Men jag tror att den ger sig på mig nu. När tiden gått ut.
Tar den mig vill jag att du springer.
Se dig inte om, bara spring.
Se inte på mig, och rör inte asken. Bara spring.
Förstår du?
- Pappa? - Ja, son?
Ska du inte ge asken till nån du älskar?
Jo, kanske det.
- Kan du ge den till mig? - Nej, det kan jag inte.
För att du inte älskar mig?
Nej, för att jag älskar dig mer än nåt annat.
I hela världen.
Var tyst nu. Modig.
Kom inte ut.
Charlie!
Jag lyckades! Hallå, kom ut!
Det är okej, mannen, kom här. Är det bra med dig?
Jag älskar dig så. Vi kommer att klara oss.
Pappa!
In i lådan!
Pappa?
Kan jag komma ut, pappa?
- Gick det bra? - Ja!
Det kommer snart ut en ny. Adam!
- Nej! - Sluta, pappa!
Nej! Nej, nej, nej! Vi har inte tid!
- Vad gör du här?! - Alla är döda!
Alla jag nånsin älskat är döda! Jag dör hellre i strid än lever med det.
Pappa!
Fortsätt strida för honom, Adam!
Ta honom.
Jag är oskyldig!
Monstret är i huset! Jag gjorde inget!
Det är i huset! Ni måste släppa mig! Min son behöver mig!
Han sätts i fosterhem nu.
- Charlie! - Pappa!
Jag älskar dig. Vad som än händer, så älskar jag dig.
- Kom, mannen, nu åker vi. - Det ordnar sig, jag lovar!
Jag ska ingenstans.
Herrejävlar!
Nej, Charlie!
Nej! Charlie!
Släpp mig!
Okej, sätt fart!
Kom här!
Begär förstärkning hos Thatchers! Nu!
- Vad i helvete är det här?! - Det kom från asken!
Asken!
- Vad tusan gör den?! - Jag vet inte.
Översättning: Henrik Brandendorff