I 1939 samlet Winston Churchill en gruppe eksentriske oppfinnere.
De bekjempet nazistene med britisk stahet og oppfinnsomhet.
Med salatskåler, kondomer og korker-
-skapte de bisarre, men effektive våpen.
Vi trenger oppfinnelser som gir oss et overtak.
Landet stod overfor en katastrofe.
De trosser myndighetene-
-for å forsvare Storbritannia da det var som mørkest.
De ville gjøre det som måtte gjøres. De tenkte ikke på reglene.
Men etter krigen ble de visket ut fra historien.
Ingen visste at den topphemmelige enheten hadde eksistert.
Dette er historien om "Churchills leketøysbutikk".
Det er 1946, et år etter at 2. verdenskrig var over.
Verdens mest ukonvensjonelle hemmelige våpenfabrikk ble stengt.
Fem år tidligere var den sentral i forberedelsene-
-på en mulig tysk invasjon, ved å bygge dusinvis av sprø oppfinnelser.
De brukte alt fra hodepinetabletter til kondomer og søtsaker.
Enheten ga allierte soldater over hele verden-
-utstyret de trengte for å bekjempe nazistenes farligste maskiner.
De het Ministry of Defence 1, eller MD1.
Det var Winston Churchills prosjekt.
Den forhenværende britiske kapteinen Patrick Bury forklarer.
Han ville finne oppfinnere fra alle samfunnslag,-
-og koble dem med ukonvensjonelle tenkere fra hæren.
Han vil ha noe litt vanvittig og uvanlig, ikke ulikt Churchill selv.
Statsministeren var så opptatt av MD1-
-at de ble kalt "Churchills leketøysbutikk".
Det var så hemmelig at nesten ingen bilder av dem finnes.
De brøt reglene for å lage eksperimentelle våpen-
-i løpet av noen få uker.
Og det inspirerte Ian Fleming-
-til å dikte opp James Bonds våpenleverandør, Q.
Men hvordan bygget det unike laget en så forbløffende organisasjon?
I 1939 var verden på randen av krig.
Tyskland okkuperte Østerrike og Tsjekkoslovakia.
Tyskland ligger langt foran britene i våpenkappløpet.
Tyskerne har bygget panservogner og skip,-
-og forsterket flyvåpenet og hæren.
Britene skulle forsvare Polen hvis Tyskland angrep.
Men Storbritannia var langt fra klare.
Churchill, som ikke var i regjering ennå, stod for gjenopprustning.
Churchill innser at våre styrker ikke kan måle seg med deres.
Vi trenger smarte oppfinnelser-
-for å kunne stå imot hvis tyskerne invaderer oss.
Våpnene krever uvanlige skapere.
Stuart Macrae var en frustrert oppfinner-
-og redaktør for Armchair Science.
Stuart Macrae har litt erfaring.
I 1. verdenskrig utviklet han et granatsystem for fly.
Han vil inn igjen i våpenindustrien.
I juni 1939 mottok han en mystisk telefon.
Den som ringte forlangte informasjon om magneter,-
-men ville ikke si hvorfor.
Macrae er nysgjerrig og overtaler mannen til å møte ham på en bar.
Det var major Millis Jefferis,-
-en dekorert soldat som var kjent for å lage og detonere eksplosive våpen.
Sønnen John mimrer om farens uortodokse tilnærming.
Han var eksepsjonell. Hans energi, konsentrasjon og utholdenhet-
-når han skulle sette de uvanlige ideene ut i livet...
Slik sett var han et geni.
Jefferis fikk jobben av høytstående soldater i krigsministeriet.
Millis Jefferis skulle lage mindre våpen til uvanlige aksjoner,-
-for sabotører og kommandosoldater.
De skulle fylle hullene mens de ventet på de lengre prosjektene.
Over mange glass forteller Jefferis om en slik våpenidé.
Far hadde tilfeldigvis en idé for en magnetisk mine.
Det var noe en svømmende sabotør kunne feste på et skipsskrog.
Magneter holdt den fast-
-og en tidsbryter utløste den og sank skipet etter en viss tid.
Macrae ble interessert. De to inngikk en avtale om å lage våpen sammen.
De tok alt på sparket. De hadde ingen fasiliteter, ikke engang kontor.
Macrae må improvisere alt.
Macrae sa opp jobben og ble tatt inn i hæren.
Alt han tok med seg var en haug magneter.
Planen var å bygge en prototyp som de kunne vise frem.
Etterpå kunne de få penger og ressurser.
Den tyske krigsmaskinen var ikke forberedt på det som skulle komme.
Gordon Rogers har i mange år forsket på MD1s historie.
De måtte produsere minen på Nobby Clarkes verksted i Bedford.
Oppfinneren Nobby Clarke var en gammel venn av Macrae.
De ville lage en bombe som var full av sprengstoff-
-og kunne festes på et skrog, være vanntett og detoneres med tidsbryter.
Den måtte være liten nok til å kunne bli fraktet av en froskemann.
De brukte en salatskål av metall med et lokk-
-for å lage en jevn flate.
De festet magneter rundt kanten så den skulle henge fast på metall.
Men de måtte finne ut hvordan den kunne bli festet på dykkeren.
Løsningen var en metallplate på en rem som dykkeren hadde rundt midjen.
De innså at magnetene på minen kunne holde den fast.
Prøving og feiling ga svar på hvor mange magneter de trengte.
Nå trengte de bare en tidstenner for å detonere bomben.
Den må løses opp i vann før den eksploderer,-
-slik at dykkeren får tid til å komme seg unna.
Det lille problemet var at noe slikt ikke fantes.
Macrae satt på verkstedet, grublet på saken og suttet på anisdrops.
Han fikk en lys idé.
Han innså at hvert drops ble løst opp etter like lang tid.
Anisdrops var svaret fordi de ble oppløst i regelmessig fart,-
-uansett temperatur og saltmengde i vannet.
Paret kjøpte alle anisdrops i Bedford,-
-de tok godteri fra barn for konge og fedreland.
De laget en enkel fjærtrykkslunte-
-som ble holdt igjen av et anisdrops.
Dropset ble brutt ned til tennstiften gikk av og traff detonatoren.
Men de hadde et annet problem.
De måtte selvsagt være tørre frem til man ville utløse dem.
Hvordan gjør man det? Men et kondom!
Karene fikk litt av et rykte på seg.
De handlet kondomer i hele Bedford-regionen.
Den usannsynlige bomben viste seg å være helt vanntett.
Med husholdningsgjenstander og et genialt innfall-
-oppfant de et helt nytt våpen, som fikk navnet Mk 1 Limpet Mine.
Her har vi det ferdige produktet.
Vi har det lukkede stålskjellet.
To lunter som dykkeren skrur på.
Sprengstoffet er på innsiden.
Magnetene er synlige.
Dette er Jefferis' nye påfunn.
Magnetene suger den fast til skipet eller panservognen.
Beltet er til dykkeren.
Han måtte kanskje svømme til båten-
-for å feste den på skroget.
Det viser hvor fort en salatskål og et anisdrops-
-kan bli en masseprodusert og effektiv mine.
Nå måtte de bare sprenge noe.
Macrae og Clarke ville gi en metallplate en lærepenge.
Det gikk som det skulle.
Med hastverksarbeid kunne de slå seg gjennom panser.
Tusenvis ble produsert under krigen.
I en aksjon brukte 14 kommandosoldater-
-limpeter for å senke syv japanske krigsskip.
Suksessen kom på riktig tidspunkt.
1. september 1939 invaderte Tyskland Polen.
2. verdenskrig var i gang.
De sprø oppfinnerne måtte jobbe intenst-
-med hva enn de fikk tak i.
Storbritannia hadde erklært krig mot Nazi-Tyskland, men de var ikke klare.
Britene hang etter. De gjorde hæren større. De innførte verneplikt.
En større hær krevde flere våpen.
Jefferis og Macraes lab ble en offisiell del av krigsministeriet.
Men de måtte tøye reglene for å overleve.
De er bare to menn og de har lite penger.
De har altfor få ressurser og de har lav prioritet.
De hadde lite plass. Posene med sprengstoff de bar inn i smug...
...ble lagret i et arkivskap.
MD1 hadde en offisiell rolle, men de var nederst i bunken.
De var nybegynnere som ikke brydde seg om regler og normer.
Det irriterte sjefene, som fulgte reglene slavisk.
Men hellet var i ferd med å snu.
En politiker som var like uortodoks som dem-
-var klar for kamp.
Churchill vet at britene er på defensiven, men trenger en offensiv-
-for å gi folket tro på at de kan vinne krigen.
Churchill var ennå ikke statsminister, men ledet marinen.
Nazistene vil ta Frankrike og Storbritannia. Nå må de slå tilbake.
Churchill ville angripe Rhinen-
-for å ødelegge tyskernes militære forsyninger.
Rhinen er Tysklands livsnerve.
Det er en viktig transportvei for Tysklands industri og mat.
Churchill tror at hvis de kan gjøre noe for å kvele Rhinen,-
-kan det bremse Tysklands produksjon-
-og spre frykt i befolkningen.
Men skal planen lykkes, trenger Churchill en ny type våpen.
10. november 1939-
-ble Jefferis innkalt til et møte for å høre Churchills plan.
Churchills idé er at miner skal slippes ut i elven,-
-blir fraktet av strømmen og sprenges med en tidstenner.
Det store problemet er at våpenet ikke er oppfunnet.
Jefferis lover å finne opp Churchills mine i løpet av to uker.
Paret gir seg i kast med å lage vannbomben.
Kravet var at den skulle synke til bunnen,-
-stoppe en liten stund, flyte opp til like under vannflaten,-
-armere seg, flyte ned elven,-
-flyte 60 cm under vannflaten, for så å treffe målet.
Når bomben er under vann, blir en kjemisk pellet oppløst.
Det utløser en fjær som åpner lokket og slipper ut korker.
Det gjør at bomben ikke når vannflaten.
Samtidig dukker det opp antenner som skal utløse bomben ved kontakt.
Det gikk ikke mange dager før Macrae og Jefferis begynte på prototypen.
Han laget et konseptuelt design og en modell i løpet av to uker.
De slet med å finne den perfekte pelleten.
Anisdrops tok for lang tid.
Macrae fant inspirasjon på et uvanlig sted.
Hodepinetablettene de tok mot sine regelmessige tømmermenn.
Gjentatte tester viste at tablettene ble oppløst i løpet av fem minutter.
Få dager før måtte vise Churchill våpenet,-
-greide de å lage en versjon i full størrelse.
Men det måtte testes først.
Jefferis og Macrae dro til Themsen.
Der kastet de prototypen ut i vannet.
Dessverre glemte de å dra ut sikringsstiften.
Bomben sank til bunnen og ble aldri sett igjen.
Testen var mislykket, men de lot seg ikke stoppe av det.
På møtet ved midnatt viste Jefferis Churchill en annen prototyp.
Han forstår at min far var en uvanlig sinnrik mann.
Jeg tror han kalte ham genial.
Det er store ord fra en mann som Churchill.
Churchill var en menneskekjenner.
Han så hva som lå i folk.
Han hentet inn folk på grunn av evner, og ikke ansiennitet.
Churchill ble tydeligvis imponert av den fantastiske presentasjonen.
I desember 1939 var vannbomben klar for å en eksplosiv test.
Churchill ville se sin store idé i aksjon.
Churchill elsket ting som smalt. Han elsket å skyte og sprengstoff.
Han likte å se på ting som fløy hit og dit.
Ni kilo sprengstoff var klart.
Det ble en forestilling.
Churchill elsket bomben.
Han klarerte den for bruk med en eneste gang.
Macrae og Jefferis ledet nå MD1.
Jefferis fikk nye våpenideer annenhver uke.
Hvilken mann! En fantastisk oppfinner.
Men da det var som mørkest for britene, ble han satt på prøve.
10. mai 1940 ble Churchill statsminister.
Noen timer senere gikk tyskerne til angrep på Frankrike.
De franske og britiske hærene var desperate.
Churchill angrep med vannbomben i operasjon Royal Marine.
De dytter bare minene ned elven fra Frankrike.
Det får stor effekt.
1700 vannbomber flyter ned Rhinen.
Det påfører skip og broer store ødeleggelser.
Jefferis og Macraes våpen har vist sin verdi,-
-men det stoppet ikke de alliertes kollaps.
Det glemmes på grunn av Frankrikes tap, britenes tilbaketrekning,-
-evakueringen av Dunkerque, hvor de etterlater store mengder våpen.
Churchill sier at selv om operasjonen var vellykket,-
-druknet det i tapet.
Hæren er nesten forsvarsløs og tyskerne invaderer snarlig.
Churchill gikk til MD1 for å finne en løsning.
Mot midten av 1940 hadde Tyskland feiet gjennom Europa.
I juni hadde de inntatt Frankrike.
Hitler hadde Storbritannia i siktet.
Tyske panservogner knuste Frankrike i en fei.
Ankommer de Storbritannia,-
-trenger Churchill et nytt våpen for å beseire dem.
Britene trenger et enkelt og billig våpen-
-som alle kan bruke mot panservognene.
Macrae og Jefferis lekte med tanken på å feste en bombe på panservognen.
Kast bomben på panservognen.
Den må bli sittende fast-
-lenge nok til å eksplodere og forårsake ødeleggelser.
I starten fylte de sykkelslanger med sprengstoff-
-og smurte lim på dem.
De var umulige å styre og en fiasko.
Macrae måtte begynne med blanke ark.
Han testet bisarre fasonger med flate overflater,-
-men det var umulig å kaste dem på riktig vis.
Den ideelle formen var en ball.
Men hvis den var dekket av lim, ble den sittende fast på kasteren.
Macrae la til et håndtak.
Men ballen måtte frigi sprengstoffet når den traff målet.
Macrae fikk en genial idé om å bruke en glassball.
Han brukte havregrøt i stedet for sprengstoff.
Det knuste perfekt, men grøten havnet her og der.
Det begrenset den eksplosive effekten.
Men som vanlig kom han på en enkel, men smart løsning.
Han trakk en sokk full av lim over glassballen. Den knuste fortsatt...
...men slik ble den sittende fast uten å miste sprengstoffet.
Her har vi en klebebombe.
Den er så klebrig at den må ha et deksel, derav metallskallet.
Den løsner og slipper ut bomben.
Inni her var det rundt 700 gram nitroglyserin.
Man må huske en viktig ting.
Håndtaket peker tilbake mot stedet du kastet fra.
Man må være forsiktig når den sprenger.
Den sprenger den veien, men sender ting hit også.
Håndtaket kan skyte ut i en tredel av farten fra eksplosjonen.
Man vil ikke bli truffet.
Etter bare noen uker kunne man teste bomben.
Våpenet ble testet i all hemmelighet i 1940-
-mens statsministeren så på.
Den nye granaten var en stor suksess. Churchill frydet seg.
Designet oppfylte kravene om å være et enkelt, billig og lett våpen-
-som kunne bekjempe tyske panservogner.
Men ledelsen satte seg på bakbena.
Det var helt usedvanlig.
Granater hadde fantes lenge,-
-men å putte en sprengladning i en tynn glassbeholder-
-som skulle sprenge når den traff målet,-
-var i strid med regelverket.
Det var et helse- og sikkerhetsmareritt.
Året gjennom ble søknader om å produsere bomben avslått.
Når Churchill blir klar over forsinkelsene, griper han inn.
Han skrev én linje: "Klebrig bombe. Lag en million. WSC."
De produserte 2,5 millioner. Våpenet ble brukt på slagmarker-
-fra Nord-Afrika til Papua Ny-Guinea.
Men deres frisinnede tilnærming ydmyket de gamle våpenavdelingene.
De kunne lage noe på noen få dager-
-og finne ut om det virket.
Neste dag raffinerte de det og fikk det til å virke.
Mindre enheter jobber raskere-
-enn de store etablissementene.
Også dét skapte kontroverser.
Fienden var forsyningsdepartementet.
De koordinerte hærens forsyninger, alt fra våpen til kjøretøy til mat.
Forsyningsdepartementet ble dannet i 1939 på grunn av den mulige krigen.
Formålet deres var å forsyne hele hæren. Det var en enorm operasjon.
Macrae og Jefferis ble sett på som løse kanoner-
-som ikke respekterte hierarkiet.
I juli 1940 kom den høytstående brigadegeneralen Wyndham-
-for å finne ut nøyaktig hva de drev med.
Avdelingen kjempet mot forsyningsdepartementet.
Akkvisisjon var en konstant trussel.
Wyndham skulle inspisere dem i den hensikt å ta over avdelingen.
Macrae ville fremstille den lille gruppen som en større operasjon.
Det ville gi Wyndham inntrykk av at de var mer offisielle enn de var.
Hva i all verden foregår her? Hvem er sjefen?
Mens Macrae førte brigadegeneralen fra rom til rom,-
-fulgte arbeiderne en annen rute til neste sted.
De skiftet overaller i hui og hast.
De lot som de var forskjellige fagmenn-
-som gjorde forskjellige jobber.
Den utrolige bløffen funket.
Brigadegeneralen godtok motvillig at de ikke kunne legge ned MD1.
Det var på hengende håret,-
-men etterpå kunne det bare gå én vei.
I mai 1940 var det nye forsvarsministeriet dannet-
-for å koordinere krigsinnsatsen.
Churchill bestemte at første og eneste våpenfabrikk-
-skulle bli MD1. Og de skulle ikke rapportere til andre enn Churchill.
Han ønsket å ha en arbeidsgruppe som han selv hadde kontroll over.
Han kunne sende ideer til den lille enheten,-
-så de kunne utvikle ideen uten å gå gjennom en lang prosess.
Deres voksende våpenportefølje-
-gjorde at de trengte et spesialbygget anlegg.
Macrae flyttet MD1 til et hus i Whitchurch, åtte mil fra London.
Mot slutten av 1940 var Whitchurch oppe og gå.
De hadde tegnekontorer, verksteder, testbaner...
...og naturligvis en egen bar.
Til slutt ble MD1 en komplett enhet for design, produksjon og testing.
Det utvidet seg hurtig på sitt eget vis.
De manglet fagfolk, så barbereren ble opplært i håndtering av sprengstoff.
En arbeidsstyrke ble samlet i en fei for å produsere designene.
En rekke unge piker fra Wales kom for å drive fabrikken.
De trivdes ikke i starten,-
-men det ble raskt fin stemning.
Alle jobbet sammen.
I løpet av 1940 ble arbeidsstyrken 250 personer stor.
De hadde leverandører og produsenter fra Skottland til London.
MD1 var kjernen i uortodoks våpendesign.
De produserte alt fra minefeller til panservernvåpen.
Mot slutten av 1940 holdt britene på å vinne slaget om Storbritannia.
Men Tyskland styrte fortsatt hele Vest-Europa.
Tiden var inne for å angripe fienden.
I 1942 hadde trusselen om å bli invadert avtatt.
Men Tyskland var langt fra beseiret.
De allierte styrkene lette etter svakheter-
-i naziokkuperte Europa.
Små enheter, vanlig krigføring, spesialaksjoner, kommandoer-
-og fallskjermaksjoner krever ulike våpen.
Man må ha små bomber-
-som kan påføre den tyske infrastrukturen store ødeleggelser.
Men de små våpnene hadde problemer med unøyaktige tidsforsinkelser.
Ian Jones er en ekspert på uskadeliggjøring av bomber.
En sabotør må kunne komme seg inn, legge ut ladningen og komme seg unna.
Man vil være langt unna når det eksploderer.
Datidens standardlunte var en tidsblyant, men den var upålitelig.
Problemet med tidsblyanten var at forsinkelsen varierte så mye.
MD1 mente de kunne forbedre den.
Jefferis fikk en glimrende idé.
Far hadde lest at bly som var spent-
-utvidet seg veldig sakte.
Han spesialformet et blystykke-
-som ble dratt i av en fjær.
Blyet ble strukket til det ble brukket.
Det utløser en detonator.
Den nye lunten ble kalt "L-delay".
Her er lunten.
Det er en sikringsmekanisme her.
Man tar den ut. På innsiden er det en spesiallaget blyremse.
Blyremsen kan være i ulike tykkelser.
Tykkelsen avgjør hvor lang tid det tar.
Det er en fjærmekanisme.
Den drar langsomt i blyet til det brytes av.
Tykkere bly tar lengre tid.
Den er basert på mekanikk og blyets egenskaper i ulike temperaturer.
Her er ingen elektronikk. Det er en nyskapende sak.
Det ble med en gang en standard tidstenner.
MD1 produserte fem millioner under krigen.
Det var noe helt nytt.
Det var billig og forutsigbart. Det er målet for enhver oppfinnelse.
På høsten 1942 var de allierte endelig klare for å gå på offensiven.
Den britiske 8. armé gikk seirende ut av slaget om El Alamein i Afrika.
Seieren ved El Alamein ble den første store seieren.
Det gir de allierte en mulighet til å skynde seg til Italia-
-og begynne kampen mot tyskerne på fastlandet i Europa.
Men ørkenkrigen viste at britenes våpen-
-egnet seg dårlig i store slag mot tyske panservogner.
Den klebrige bomben var en siste utvei for å forsvare nasjonen,-
-men hæren trengte noe med større slagkraft.
De trengte en sprengladning som kan ta kampen opp med en tysk panservogn.
Britene trengte et bærbart panservernvåpen, og det raskt.
MD1 hadde eksperimentert med bombekastere siden starten av krigen.
Bombekastere er infanterivåpen.
Man slipper en bombe ned i et rør og den treffer avfyringsmekanismen.
Den flyr, lander og eksploderer.
Men den var ikke særlig presis.
Jefferis mente at han kunne forbedre den.
Han fant en bombekaster som ikke brukte rør,-
-men en fjærbelastet stang.
Prosjektilet ble plassert på stangen, som ble dyttet av en fjær.
Det utløste en liten sprengladning som skjøt prosjektilet fremover.
Det betyr at man kan feste et ganske stort prosjektil,-
-på 8-15 cm, på stangen.
Man slapp å bruke en 15 cm bred munning.
Det reduserte vekten mye.
Jefferis ville gjøre bombekasteren til et skuldervåpen.
Man kunne bære den med seg.
Man kunne bruke den både liggende og stående,-
-og til og med fra hoften.
Den første testen viste at stangfjæren bød på en voldsom rekyl.
Ved å justere fjæren fant han balansen mellom rekyl og styrke.
Neste problem var at bomben måtte kunne trenge gjennom vognens panser.
Han fikk igjen en genial idé.
Jefferis brukte konseptet hulladning.
I et prosjektil med hulladning ligger sprengstoffet bak konisk kobber.
Når prosjektilet treffer målet, smelter sprengstoffet kobberkjeglen.
Kraften i det flytende metallet-
-gjør at det trenger gjennom tykt metallpanser.
På skytebanen-
-lader Jefferis våpenet med hulladning-
-og skyter på et pansermål.
Resultatet var en stor suksess.
Hulladningen penetrerte de tyske stridsvognenes kraftigste panser.
Plutselig fikk mennene ved frontlinjen, infanterisoldatene,-
-utstyret til å beseire panservogner.
Plutselig slapp han å flykte. Han kunne gjøre motstand.
Våpenet het "Projectile, Infantry Anti-Tank", forkortet til PIAT.
Først het den Jefferis' skuldervåpen, men de ville ikke bruke navn,-
-så de endret det til PIAT.
Det var et gjennombrudd.
PIAT har tre fordeler. Den avgir ikke røyk.
Den kan brukes i farlige situasjoner uten å røpe hvor man er,-
-den er bærbar, og hulladningen gir større kraft enn størrelsen antyder.
PIAT ble først brukt da de allierte invaderte Sicilia i 1943.
PIAT-lagene vant flere Victoriakors.
Den kanadiske hæren sa det var deres mest effektive infanterivåpen.
I 1944 var nazistene på retrett. De allierte hadde seieren i siktet.
De skulle invadere Europa.
MD1s oppfinnelser stod sentralt når Frankrike skulle frigjøres.
Støtten på D-dagen var viktig for den franske motstandsbevegelsen.
De ble tilsendt sprengstoff og tidsblyanter fra MD1.
Motstandsbevegelsen måtte først ødelegge tyskernes logistikk.
Natten før D-dagen skal de ha ødelagt toglinjene tusen steder.
Inntil 3000 linjer ble kuttet i løpet av de neste tre ukene.
Det hindret tyskerne fra å sende forsterkninger.
MD1s eksplosive utløsere-
-drev nazistene tilbake.
De ble brukt for å avskjære og angripe jernbaner.
Noen av minene ble brukt for å spore av tog.
Man kan kutte en toglinje med sprengstoff,-
-men man gjøre større skader hvis man gjør det når toget er der.
Da trenger man en trykkbryter, og det utviklet MD1.
Invasjonen ble vellykket og krigen nærmet seg slutten.
MD1s fremtid så trygg ut. Minene, bombene og panservernvåpnene-
-ble brukt i dusinvis av spesialaksjoner og utallige slag.
Men undergangen var nær.
MD1s avhengighet av Churchill hadde funket tidligere.
De unngikk byråkratiet og fikk raskt sendt våpen til styrkene.
Men Churchills beskyttelse var et tveegget sverd.
MD1 provoserte folk i det militære byråkratiet.
De var helt og holdent avhengig av hans støtte for å kunne fortsette.
Like etter at nazistene overga seg 8. april i 1945-
-tapte Churchill det britiske valget.
Det er en katastrofe for MD1. De mistet sin beskytter.
Da Japan overga seg 15. august,-
-stoppet den militære produksjonen i hele Storbritannia opp.
Krigen var over, og dermed forsvant MD1s eksistensgrunnlag.
Churchill var borte og MD1 havnet i skuddlinjen.
Det militære byråkratiet hadde måttet tolerere villstyringene.
Nå kan de avvikle MD1.
1. november 1945 tok forsyningsministeriet over enheten.
De begynte å sparke staben.
Millis Jefferis ble værende i militæret.
Han drev en topphemmelig skole for militærteknikk.
Macrae vendte tilbake til det sivile livet og jobbet i energiindustrien.
Jeg tror Macrae ble knust. Han kjempet for å bevare MD1.
Han bygget en flott organisasjon, og plutselig ble den tatt fra ham.
Men det som verre er,-
-er at MD1 ble visket ut fra krigens offisielle historie-
-av byråkratiet som var sjalu på grunn av Churchills særbehandling.
Selv tanken på å lage et museum for MD1 blir avvist.
De vil ikke ha noe med det å gjøre.
Churchills avskjed ble slutten på-
-en skjult del av den britiske militærhistorien.
Men det var hans uortodokse stil-
-som sørget for at MD1 ble en suksess så lenge det varte.
MD1 representerer Churchills personlighet.
Villstyringen som vil prøve alt-
-og som tenker annerledes.
Churchills egen innstilling-
-ga fritenkere muligheten til å komme seg til toppen.
Så lenge de leverte og det virket,-
-var Churchill alltid åpen.
Churchills samling av genier, regelbrytere og nyskapere-
-var med på å beskytte Storbritannia i nasjonens mørkeste tid,-
-og deretter gi dem seieren.