Avslöjade...
Jojo, nu går du och lägger dig.
Nu är det läggdags. Ja, puss.
Kommissarie Weiss? Laurence Deray, er chaufför.
—Känner ni till Paris? —Ja, jag är från Paris.
—Bil Cabaret till staben. Jag är redo. —Uppfattat, Weiss.
Till Pigalle.
—Ska vi besöka klubbar? —Några stycken. Höger.
—Är ni beväpnad? —Ja, jag är i tjänst.
Följ med.
—Vänta här. —M. Weiss! Vilken överraskning!
Det är inte ofta man ser er! Får jag bjuda på nåt?
—Går affärerna bra? —Det är lugnt.
—Tre värdinnor? —Jag saknar ju tillstånd.
Vid femtiden är de fem och tar emot kvarterets drägg.
Det går inte längre, monsieur Weiss.
Men ett glas bjuder jag på. Vad önskas?
—5 000. —5 000?
5 000 euro. Det är ju vad jag tar i mutor i veckan.
—Men, monsieur Weiss... —Du påstår att jag är mutad!
Ska jag suga av dig också? Nästa gång får du stänga!
Gå härifrån!
Sätt kjol på clownerna så gör de succé!
Mina damer...
Nu går vi.
—Det är det enda som biter. —Och om han anmäler er?
Rue de Richelieu.
—Hallå? —Det är jag. Vi ses hos Tanten.
Vi ska till Café Carmen, Rue de Douai.
—En liten kaffe? —Gärna.
—Nu igen? —Inte jag. Tjockisen med BMW:n.
Problem med kunder. Checken saknade täckning.
Det är som att trycka på en knapp.
—Handbojor! Jag är ett år äldre... —Tanter är vackra om natten.
—Fy! Har du sällskap? —Min chaufför.
—God kväll, madame. —Är han här?
—Allt väl, grabbar? —Simon!
—Allt väl?— Hej, Paul. Min kollega. —Bjuder du henne på ett glas?
—Hemsk gärna. —Kommer ni?
—Får jag prata med dig lite? —Javisst.
Här har du 20 000 som tack för att min son slapp fem års fängelse.
100 g koks på hans klubb! Om du inte hade varit där... Ta dem nu!
—Inte i kväll. —Som du vill.
—Din advokat stajlar. —Du ogillar honom.
—Ni verkar oskiljaktiga. —Han hjälpte mig med ryssarnas klubb.
Han såg allt och vet allt om dina skumma affärer. Han har dig fast.
Nej, han knullar frun till en skurk. Blåser han mig, avslöjar jag honom.
—Hur var det i Méribel? —Tack. Grabben älskade det!
—Behåll nycklarna. —Åker du aldrig dit?
—Jag har tio klubbar. Jag hinner inte. —Snyggt.
Nu går vi.
—Tack. —Han vill inte vänta.
—Hej då, Tanten! —Hej då!
—Hej då. —Adjö.
—God kväll, kommissarien. Titta! —Armani?
—Jag är obeväpnad. —Är du inte rädd, Lindner?
—Jag är inte rädd att dö. —Då skulle du inte röka light—cigg.
Ni röker väl också light—cigaretter?
Håll er vid radion.
—God kväll, kommissarien. —Allt väl, Nina?
—Vad snygg du är! —Jag står upp.
—När började du igen? —För en vecka sen.
—Och barnen? —Hos mamma.
Jag hämtar dem nästa månad. Får jag smaka?
Jag har varit hos läkaren. Proverna ser bra ut.
Du borde ta ledigt. Låt nån annan driva baren.
Låt tomflaskorna stå kvar på bordet, sa jag!
Cathy! Han är mogen för en flaska till.
Ta de lugnt, Nina.
Du ser... Det går inte.
—Josy, sluta jobba med taxibilarna. —De försörjer mig.
—Är det därför du är här? —Vad trodde du? För din skull?
Du är en riktig snut, du. Du krossade visst glas i kväll.
—De påstår att jag tar mutor. —Det är bara snack.
Jag vet, men generalinspektionen är ute efter mig. Nån har tjallat.
Vem då?
—Det lär jag snart få veta. —Var försiktig.
Tanten, du är ett år äldre, men ser bra. Vem är Lindner med?
—Garcia. —Hade de stämt träff?
—Det verkar så. —Är de kvar?
De gick just till hans bygge. Inte ett ord!
Javisst. Du har inte sagt nåt.
Montparnasse. Rue de l'Arrivée.
—Var ni frivillig i kväll? —Nej, det stod på arbetsschemat.
—Har ni olika chaufförer varje kväll? —Ja.
—Ni får omväxling... —Det kan vara bra ibland.
—Era chaufförer ska visst avskaffas. —Kanske t.o.m. hela sedlighetsroteln.
—Vi stör många. —Nattklubbsägare?
Nej, klienter. Kändisar. De vill inte bli sedda om nätterna.
Och mitt jobb är att se dem.
—Stanna här vid radion. —Som ni vill.
Du behöver inte ringa. Jag går dit.
ÖPPNAR SNART
—Stör jag? —Du skämtar!
Jo bjöd hit mig för att titta på hans klubb. Inte illa, eller hur?
—Är bygget i gång igen? —Det måste bli klart!
—Jag får konkurrens. —Du har klubbar så det räcker!
Jag skojar. Ju fler klubbar, desto mer folk.
—Det var inte jag som sa det. —När öppnar du?
Jag har slutat med alla dumheter och tänker ägna mig åt affärer.
Jag svär på att det inte blir nåt slödder. Bara fint, rikt folk.
—Inte ens jag tänker gå hit. —Så jag måste alltså säga ja?
Jag säger ingenting, men det vore bra.
—Vad tycker du? —Det här förstår jag inte...
Hej igen.
Mina herrar...
Stanna här.
Tanten, det är jag. Skulle Lindner och Garcia träffas?
Han väntade på honom. Jag har inget sagt.
—Nej då. Kram på dig. —Detsamma.
—Har ni varit på Lido nån gång? —Nej.
Synd. Fantastisk show! Ni borde passa på.
—Nu i kväll? —Ja, jag hämtar er om två timmar.
Jag vet inte... Vill ni vara ensam?
—Nej, jag ville bara göra er glad. —Jag stannar hellre här med er.
Som ni vill. Rakt fram.
Följer ni med?
—God kväll. —God kväll.
—God kväll, monsieur Weiss. —God kväll.
—God kväll. Är han här? —Han är på sitt kontor.
Tack.
Kände ni igen honom?
Från regeringskansliet. Vänta här. Jag kommer om fem minuter.
—Jag kan inte vara överallt! —Håll koll! Är hon i svart ett fnask?
Jag har aldrig sett henne förut.
Tafsa på henne. Säger hon ifrån slänger du ut henne.
Jag har fått nog av deras skyltdockor! Klienterna vill ha valuta för pengarna!
—De respekterar ingenting längre. —Får jag?
Alex, du ringer inte längre. Händer det inget om nätterna?
—Jag berättade om Djankos smycken. —Han satt redan inne.
Berätta nåt jag inte vet.
—Jo Lindner? —Känner du till det?
Han vill placera ut sina killar vid dörren. Det går inte!
Jag har haft samma dörrvakt i fem år. En swingersklubb ska känna klientelet.
Simon, kan du inte prata med honom?
—Jag? Nej. —Sluta. Han bygger på Le Cirque igen.
Han är säker på att du ska ge honom tillstånd.
—Är det allt? —Ja, vad då?
Alex, är du dum? Du har saknat tillstånd i ett år.
Ledningen vill ha nåt i utbyte!
Jag är inte som Lindner. Jag sitter ensam på mitt kontor och träffar ingen.
Vad ska jag göra?
Vänta. Jag ska träffa en kille, men kan inte säga mer. En stor grej.
Jag ringer i morgon, om en vecka eller senast om en månad.
—Då sätter jag dit din langare. —Arnaud? Han som är så snäll!
—Bra koks. Gör inte det! —Jag skojar, Alex.
Väntar ni här?
Arnaud! Upp med dig!
Allt väl?
Allt är bra.
—Är Alex din vän? —Ja.
—Ni är inte osams? —Nej.
—Är han skyldig pengar? —Nej.
—När sågs ni senast? —I går.
—Ni kommer inte att ses mer. —Varför det?
—En överdos. —Är han död? Helvete! Det är inte sant!
—Jo. —Det var inte jag!
—Gav du Garcias son 100 gram? —Nej!
Vem var det då?
En av dina klienter har dött av en överdos. Du är illa ute. Fram med det!
—Den store Abdel. —Solanges gigolo?
—Skulle han ge honom 100 gram?! —Jag svär! Det var Abdel.
—Du försöker inte luras? —Det skulle jag aldrig göra.
Då säger jag till narkotikaroteln att du inte kände Alex.
—Radera alla nummer till dina kunder. —Tack.
—Vad är det för jobbig parfym? —Det luktar svett sen rökförbudet...
Mina herrar...
—Jag som har brett hela dan! —Är Abdel här? Baronessan?
—Hon gör oss galna! Lycka till! —Utsökt!
Är hon här?
—Vad är det? Din mamma? —Hon lär begrava oss allihop!
—Om du bara visste! —Jag vet inte.
—Abdel tog mitt barn! —Nounours?
Ja, utan hunden är jag död! Nej, du kan inte förstå!
—Pudlar hittar alltid hem. —Subban vill ha 1 000 euro för den!
Jag sa ju att du ska passa dig för nån som är 35 år yngre.
—Det hör inte hit. —Jo. Har du anmält det?
Nej, skulle jag gå till polisen klädd så här?
—Var bor han? —Jag vet inte. Det har han aldrig sagt.
—Du ljuger! —Nej.
—Säg var Abdel är! —Du skiter i Nounours och mig!
Sluta, Robert. Jag hittar inte Nounours om du inte säger var Abdel bor.
—Nounours... —Jycken är 15 år och hjärtsjuk.
Håll käften, din idiot!
För 30 år sen var Solange ståtlig. Hon var jättevacker!
—Jag gillar henne. —Ja.
—Hej då, José. —Hej då.
Hej! Felparkerade taxibilar. Nån frivillig till disciplinnämnden?
Kinesen, kom hit!
Monsieur Weiss, jag har redan fått en varning. Jag kommer att bli avstängd.
—Har du sett baronessans gigolo Abdel? —Med fnask på Cours de Vincennes.
—Med en hund? —Ja, en pudel.
Okej, jag har inte sett dig i kväll. Stick nu!
Ferreira? Jag vet. Du blev avstängd nyligen.
Du har fem barn och bygger slott i Portugal med kusinerna. Livet är hårt.
Nej, försök inte!
Här står du och dricker med polarna, men mig glömmer du.
—Jag tjallade om en deputerad torsk. —Det duger inte! Vakna!
Kom nu.
—Kan ni läsa plåten på svarta Mersan? —Den?
—Ja. —Alfa Kilo 040 Quebec Golf.
—Jag ser inget längre. —Skaffa glasögon.
Nej, det går inte. De immar igen så fort jag går in på en nattklubb.
—Hur gammal är ni? —28.
Abdel, killen med pudeln där.
—Vad gör vi? —Vi väntar.
Solange vet att hon ska få tillbaka sin hund. Hon är skyldig mig pengar!
Vem gav 100 gram koks till Garcias son? Vem var det?
Jag vet inte!
Vad gör du? Sluta! Jag vet inte.
—Sluta, jag dör! —Gör det, ditt svin!
—Sluta! Jag vet inte! —Vem var det?
—Mario. —Vilken Mario?
Mario, Jo Lindners bror, sa: "Ge kokset till Garcias son och ring snuten."
De tänker blåsa Garcia. Tror du att Lindner skulle säga hur?
—Tar Jérôme koks? —Ja, jag är hans langare.
Försvinn!
—Det var nära... —Vilket svin, den där Abdel.
—Ni lät honom gå. —Det är ett givande och tagande...
Du är snart hos matte.
Garcia? Weiss. Kom till din sons klubb.
—Okej. Om en timme. Det blir svårt nu. —Nej, nu!
—Jag kommer så fort jag kan. —Okej. Utmärkt.
Jag tror att vi har fått problem.
Nounours? Nounours?
Helvete! Han har fått en överdos...
Jag ska aldrig glömma vad du har gjort.
—Huvudsaken är att han är hos dig. —Jag har inga tårar kvar.
—Du är vacker när du är ledsen. —Tack.
—Nu går vi. —Och Abdel?
—Han gjorde väl honom inte illa? —Nej då.
Gör vad du vill med Abdel, men klaga inte sen.
Ursäkta. Man väntar på mig.
Här kommer baronessan!
Är det så här varenda kväll?
På natten är det uppochnervända världen.
—Ska jag stanna vid radion? —Ja, bra idé.
—Allt väl? Mår du bra? —Ja, tack.
—Allt väl, Gina? Är din kille bråkig? —Han är i Marseille.
—Säg till annars. —Tack, Simon.
—Är han här? —Där.
—Kan vi ses på ditt kontor? —Javisst. — Följ med.
Kan jag röka?
Vem fick du 100 gram av?
—En kille som jag inte känner. —Känner du inte Abdel?
—Vem är Abdel? —En klient, en stamkund.
Din polare ger dig koks och snuten kommer?
Jag sa att jag inte kände honom.
Jag får dig friad av knarkroteln och du säger att du inte känner Abdel.
—Fråga om han tar koks. —Skitsnack.
Det är inte sant! Jag gav dig en nattklubb. Är det här tacken?
Vad sa jag, Jérôme? Du låter bli knark och fnask!
Langar du, dessutom?! Har du inte tillräckligt med pengar?
Här har du! Du har aldrig lyft ett finger!
Vet du hur jag började? Från noll!
—För en liten idiots skull! —Pappa, jag svär!
Försvinn! Försvinn!
Helvete...
Jag borde ha lyssnat på dig. Han borde inte jobba på natten.
Knarkroteln beslagtog kokset.
Abdels män vill ha betalt. Din son måste böta. Du också, kanske.
—Ingen ger mig böter! —Din son har begått ett brott.
—Nej då. —Du har väl inte mutat dem?
—Är du galen? En kontakt har ingripit. —Vem då? Jo Lindner?
Är det därför du vill att jag ger honom klubbtillståndet?
Har det inget med saken att göra är det lugnt.
Vi går en sväng.
—God kväll. —Gå in!
—Vad gäller saken? —Polisen. Varsågod.
Kolla hans ID. —Mitt herrskap, det är stängt! Tack.
—Vi beställde nyss mer champagne! —Nu är det slut på det roliga.
—Rappa på! —Vad tar det åt dig? Han började i dag.
—Nej, för en månad sen! —Jag har inget val.
Ni går mig på nerverna! Inga svartjobb! Nu stänger du!
Det blir problem. Jag är inte den ende.
Varna dina polare. Jag vill inte se de där dörrvakterna mer!
—Jag vet en som inte blir glad. —Jaså?
Kom hit! Funkar inte djungeltelegrafen längre?
—Vi skulle just gå. —Försvinn!
Då kör vi.
—Z2 till bil Cabaret. —Jag lyssnar, Alain.
Bråk vid Love Boat, Quai de Montebello.
Uppfattat. — Blåljus, två signaler. Nu ska vi väcka Paris.
—Vi väntar. —Våra kolleger är där.
De är snart klara.
—Sedlighetsroteln. Vi är räddade! —Riktiga polisen. Får jag tala med dig?
—Ja. — För bort dem! —Leclerc, har du problem?
Ja, Garcias klubb för tredje gången. Jag bad dem stänga. Du stoppade det.
Ja.
—Vem tror du att du är? —Prefekten stoppar det också.
—Är du missnöjd? Prata med ministern. —En tjej filmade ingripandet med mobil.
Du har rätt. Det har inte hänt nåt. God natt.
—Hallå? —Det är Jo. Kan vi ses vid Étoile?
—Javisst. —Jag väntar på er.
Jag kommer.
Kom med. Håll er i bakgrunden.
—Ska jag ta med pistolen? —Ja, det kan hetta till.
Vi kan inte fortsätta så här.
En del kommer inte tillbaka.
—Tack för att ni kom. —Jag är idel öra.
Inte bra. Ni har gjort alla mina killar arbetslösa.
De har familjer. Vad ska de göra nu?
Vill ni att de ska börja göra inbrott?
De har för långt straffregister för att kunna jobba vitt.
Men om inte jag kan försörja dem, vem kommer de då att bli sura på?
—Mig. Det är normalt. Det är mitt jobb. —Varför tycker ni inte om mig?
—Jag har också rätt att livnära mig. —Du är för glupsk.
Du vill ta över varenda klubb i Paris.
Dina kusiner muckar gräl. Sen låtsas du rädda situationen.
Vet du vad det kallas? Utpressning.
Du har inte läst Brottsbalken. Det är förbjudet.
Nej, jag har aldrig gått i skolan.
Omoral är inget man lär sig. Och det är du mästare på.
Garcia sa att du ingrep och lugnade knarkroteln.
—Jag pratade med dem. —Fräcka jävel!
Du kunde ju inte det. Är det mig du kallar fräck?
Ja.
Talar du till mig så för att du är beväpnad?
Jag är obeväpnad. Du gav Garcia kokset!
Din kusin bad Abdel ge honom kokset och ringa snuten.
Jag sålde mig för att få Garcia friad. Är inte det fräckt?
Du säger inget? Jag ska säga dig en sak: spendera på, bara.
—Du får aldrig öppna din nattklubb. —Det får jag visst!
Jag behöver inte dig. Garcias advokat fixar det.
Vi behöver inte dig. Ingen behöver dig. Och jag tänker öppna min nattklubb.
Jag underskattade dig, Jo. Vi borde ha talats vid tidigare.
Nu går vi.
—Ja? —Det är Weiss. Kommer du till Hustler?
—Vänta på mig utanför. —Okej.
—Gå ingenstans. Jag behöver din hjälp. —Nej då.
—Har du ditt pass? —Mitt ID—kort.
—Pengar? —I kassaskåpet.
Hämta dem. Hämta dina pengar!
Bor din mamma kvar i Barcelona? Åk dit!
—Nu? Och min nattklubb? —Den klarar sig utan dig. Rappa på!
Kör till flygplatsen. Sätt honom på första flyget till Barcelona. Tack!
Ett glas?
—Allt väl, Samy? —Ja då, monsieur Weiss.
—Whisky. —Kaffe.
Två whisky.
Hans far. Spriten...
—Samy, kan du stänga? —Javisst.
—Varför lämnade ni pistolen i bilen? —Jag ville bara prata med honom.
Det är viktigt att prata med skurkar.
Inte ens ett odjur som han skulle skjuta en obeväpnad polis.
En polis är inte bara en bricka och en pistol på natten.
De pratar, jag lyssnar och viceversa.
Skurken känner mig och vet att jag känner honom.
Men det tar tid att förstå sig på dem.
Det hindrar mig inte från att följa min son till skolan i morgon bitti.
—Har ni barn? —Ja, en pojke.
—Är ni gift? —Ja.
Ja, med ett sånt här skityrke är det viktigt att ha nåt annat vid sidan om.
—Tony? —Vad gör Jérôme hos mitt ex?
—Var är du? —På VIP. Jag jobbar.
Sväng höger på Rue des Pyramides. Vänta utanför personalingången.
God kväll.
Jag väntar på dig.
Jag räddar din son från att dödas. Är du dum? Låter du Lindner hållas?
Han gör inget! Det var han som gav din son kokset och ringde snuten—
—för att snärja dig. Agerar du, skjuter de din son. Vakna!
—Du är galen! —De tänker lura oss!
—Är du paranoid? —De vill blåsa oss.
—Vilka? —Lindner, din advokat Gorskys kontakt.
—Vet Gorsky att du betalar mig? —Nej. Simon, vad tar det åt dig?
—Har jag nånsin dolt nåt? —Du kan pressa honom.
—Han knullar frun till en skurk. Vem? —Hans f.d. chaufför Mouss sa det.
—Du vet alltså inget? —Du ska få namnet om två dagar.
—Och oroa dig inte för Lindner. —Var rädd om dig.
Du gjorde rätt i att skicka i väg min son. Tack.
Porte de Clignancourt.
Tant Pim!
—Tant Pim! —Inte så högt! Grannarna klagar!
—Får jag låna er toalett? —Javisst.
—Tack. —Tittar Mouss förbi?
—Vem då? —Chauffören som liknar en vessla.
Var jobbar han nu?
—Antoine! Vet du vad Mouss gör nu? —Vilken Mouss?
—Vesslan! —Han parkerar bilar på Avenue.
Han parkerar bilar. Antoine har lagat mafé. Ska jag spara två portioner?
Nej tack.
—Nå? —Han jobbar inte här längre.
—Fan också! —Han jobbar på Cab.
Är det han?
Han känner mycket folk...
Vi följer efter.
Blåljus.
—Registreringsbeviset! —Jag parkerar bilar.
—Jag vill se bilens registreringsbevis. —Jag parkerar bilar här åt Cab.
Kliv ur bilen. Kliv ur bilen, tack. Skynda på.
—Har ni inte registreringsbeviset? —Bara nycklarna.
—Men inga papper? —Vad är detta?
—Du var Gorskys chaufför. —Ja. Svinet sparkade mig.
—Han knullar frun till en skurk. Vem? —Det vet jag inte.
Som du vill.
—Gillar du ditt jobb? —Ja.
Ja, du får väl 10 euro per bil. Det blir mycket pengar—svart.
Och du känner alla kändisar. Rena lyxlivet.
—Jag jobbar faktiskt. —Jag också. Nå, vem är det?
—Jag vill inte ha bråk. —Nej då. Vem är det? Ut med språket.
Sandra, Lille Claudes fru.
—Léandri? —Ja. Får Gorsky veta nåt är jag död!
—Han får inget veta. Berätta nu! —Jag körde dit Gorsky varje kväll.
Du ser. Det är lugnt. Var bor hon?
42, Avenue d'léna, vid Triumfbågen.
Kan jag gå nu?
—Ja? —Gorsky? Polisen vill stänga Love Boat.
—Ska jag komma nu? —Ja, jag väntar på plats. Vi ses!
—Ni är inte för trött? —Nej.
—En natt kan vara lång. —Inte för den som sover.
Vad gör du här?
—Knullar du Léandris fru hos Léandri?! —Vänta lite!
Det ska jag berätta för honom. Du är dödens!
Jag jobbar åt Garcia, din vän! Förstör inte allt! Vad angår det dig?
Du är ett svin! Du och Lindner tänker blåsa Garcia.
—Men först måste du blåsa mig. —Det är redan gjort.
Kom igen, bara!
Garcia har tjallat på dig, för generalinspektionen!
Håll käften. Förstått?! Håll käften!
När sonen åkte dit ingrep du en gång för mycket. De blev misstänksamma.
Han tjallade för att fria sin son. Han ville inte förlora allt. Du är blåst!
Ja, du väger lätt i jämförelse med hans grabb. Därför tjallade han.
Ge mig nycklarna.
—Hur är det? —Det är bra.
—Är natten slut? —Nej. Laurence, en kollega. — Josy.
Hej. Ni har tur som får ett natt med honom.
—Prova själv. Det är inte långtråkigt. —Jag har väntat i åratal. Champagne?
—Vad är detta?! —Välkomna.
—Jag har inte druckit allt det här! —Flaskorna står på bordet.
Luras ni?
—Det är bara att betala. —Sällan! Ring polisen!
Jag är faktiskt kronofogde!
Polis. Flickorna skulle inte se åt dig på gatan. Nu betalar du.
Ja, jag kan betala, men...
—Ta en taxi. Jag följer dig. —Jag vill inte ta taxi! Släpp mig!
Du är inte i stånd att köra.
—Det är jämt rika som orsakar problem. —Det måste vara tufft att driva en bar.
Simon?
—Vad gör du här i mörkret? —Jag glömde ett papper.
—Vad står på? —Inget.
—Simon, du verkar orolig. —Jag har lite problem.
—Är det Garcia? —Varför tror du det? Inte alls.
Simon, sluta på sedlighetsroteln.
—Har du fått nog? —Ja.
—Har han fortfarande feber? —Ja, lite.
Jag går nu.
—Jag älskar dig. —Var rädd om dig.
—Jaså? Igen? —Vilken tid det tog.
Han ville berätta hela sitt liv och grät på min axel.
—Typiskt rika! —Är ni i stånd att köra?
—Ja, jag är i prima form. —Det får vi strax se...
—Laurence, titta förbi när du vill. —Vad du är rar.
—Ja, Simon? —Vi måste ses. Nu på en gång.
—Är det problem? —Inget allvarligt.
Blir det bra på Mécanique Ondulatoire? Okej, vi ses strax.
Följ med. Här kan ni inte sitta.
—Thierry. —Tony, allt väl?
God kväll, kommissarie Weiss. —God kväll.
—Allt väl? —Det är lugnt.
—Ska vi sätta oss? —Stanna i baren.
—Vill ni ha nåt? —En ristretto.
—Fixar du det? —Okej.
—Whisky? —Whisky.
Greg, hämtar du en flaska whisky? Tack.
Nå?
Det känns konstigt att se dig här. Din första nattklubb...
Vi har haft mycket kul.
Du med din franskavaj och begagnade Harley Davidson.
Och du i din lilla grå kostym.
Vi köpte sprit hos araben på hörnet för att lura skatteverket.
Du har lagt av dig.
Du i kassan och jag i dörren på helgerna.
Du har gjort en fin karriär. Jag beundrar dig.
Jag är stolt över att du är min sons gudfar.
För mig är det bara familjen som räknas och du hör till den.
Du ser, jag ångrar ingenting.
Jag skulle göra om allt igen, för jag har bara en riktig vän här i livet—
—och det är du. Garcia, nattens kejsare!
Du har lagt på dig några kilo, men du är dig lik, precis som jag.
Vi kommer aldrig att bli som alla andra, du och jag. Aldrig.
Varför gjorde du så mot mig?
Har jag sårat dig?
Se mig i ögonen. Har jag sårat dig?
—Sluta. —Säg...
Sluta.
Vill du att jag säger att jag är en skit? Ja, det är jag.
Kom igen! Slå mig! Jag är ett svin.
Jag har förrått dig.
Ja, jag har förrått dig. Jag blev lurad.
På Café Carmen ville jag ge dig pengar för att generalinspektionen var där.
Gorsky hade förhandlat med dem.
Jag fick panik och var rädd att förlora allt.
Säg nåt, för helvete! Säg nåt!
Sätter inspektionen dit mig, åker du också dit.
Gorsky kan säga vad han vill. Jag tänker förneka allt.
De kan inte bevisa att jag har gett dig pengar.
Även om jag förlorar allt börjar vi om igen.
Som förr i tiden, okej? Simon, är du med på det?
Jag skulle inte vilja vara i ditt ställe.
Då går vi.
En snut har inga vänner. Glöm aldrig det.
Stanna vid telefonkiosken där till vänster.
Det är jag.
Hör på mig, älskling. Fråga inget. Ta grabben och åk till din mamma.
Ja, nu på en gång. Jag ska förklara, men gör det nu.
Jag älskar dig.
—Har staben ringt? —Nej.
Det brukar gå vilt till så här dags. Fylla och bråk. Det är en dålig tid.
—Det var trevligt att åka med er. —Jag följde bara med.
Anmäl er gärna som frivillig om ni vill jobba med mig.
En grej till, sen åker vi hem.
—Vad ska vi göra? —Vi ska informera dem.
En whisky.
Den bjuder vi på.
—Smaklig måltid, M. Lindner. —M. Weiss. Slå er ner.
Jag står hellre, om det går bra?
Min son sa att ni besökte Le Cirque. Gillade ni det?
—Jättefint! —Det har kostat mycket pengar.
—Bra investering. —Driv inte med min far!
Jo, sätt dig!
—Han hindrar oss att jobba! —M. Weiss, vad har ni på hjärtat?
Låt min vän Garcia vara i fred. Det gäller hans son också.
—Vad får jag i utbyte? —Ni får öppna Le Cirque.
—Varför skulle jag lita på er? —För att Tony Garcia är som min bror.
Han har tur som har en vän som ni.
—Vad gör han här? —Han är min advokat.
Och Léandris advokat. Han sitter inne, men han knullar hans fru.
Han har blåst Garcia och kommer att blåsa dig med.
När du sitter inne lär han knulla din fru, som det svin han är.
—Försvara dig! —Tror ni på mig eller en snutjävel?
—Och Le Cirque? —Jag håller mitt ord.
På ett villkor: Att ni slutar anlita Gorsky.
—Pappa? —Tyst!
Problemet är löst.
—Det där var väl på gränsen? —Det finns inga gränser.
—Staben anropar bil Cabaret. —Ja, Alain.
utkastaren på 400 Coups ringde. Det är visst slagsmål. De väntar på dig.
Uppfattat. —Jag sa ju att det är en dålig tid.
—Nå? Du kan inte låta bli, va? —Det hände där inne. Jag stod i dörren.
Se på hans hand. Den räddade livet på mig en gång.
—Var är han? —Där.
—Hur lyder officiella versionen? —Bråk om en flaska.
Korsikanerna sparkade honom.
—Polisen. Hur är det? —Fan ta dig!
—Redan gjort. Ska vi ringa brandkåren? —Fan ta dig!
—Monsieur, ni är sårad. —Dra åt helvete, din subba!
—Gör som vanligt. —Okej.
Min herre! Tack! Tack vare er fick jag uppehållstillstånd...
—Tacka henne. —Madame. — Min fiol!
Dimitri är förste violinist på Shéhérazade.
Ditt svin!
—Champagne till alla! —Ditt svin!
Skål! Lycka till! Skål på er!
—Ska vi åka hem? —Tack, kära publik. Nu går vi!
—Hur är det? —Bra. Jag drack nog lite i kväll...
Jag är trött.
De tröttar ut mig, allihop.
—Ja, jag hoppar av. —Tänker ni sluta?
Ja, jag vill träffa riktiga människor.
—Jag heter förresten Simon. —Jag vet det.
—Nu känner vi varandra. —Staben anropar bil Cabaret.
—Yes, Alain! —uppgörelse: 42, Avenue d'léna.
Ett offer: Advokat Paul Gorsky. Varsågod, Simon.
Helvete...
—Okej, jag åker dit. —Klart slut.
Det var väntat...
Kommissarie Weiss? Generalinspektionen.
Från och med nu, 06.47, är ni häktad i ett dygn. Ert vapen, kommissarien.
—Är det nödvändigt med handbojor? —Vänd er om.
Sätt er. Ni kommer att höras av avdelningschefen.
Chefen...
Laurence Deray, kommissarie vid generalinspektionen.
Jag ska berätta nåt i förtroende för er.
När vi var vid 400 Coups med musikern i röran var jag nära att avslöja allt.
Jag tänkte säga vem jag var och strunta i hela affären—
—men ni gick för långt.
Vi har tillbringat en natt ihop. Ni har förstört en bar—
—tvingat en langare att äta heroin, skickat Garcias son till modern—
—räddat honom ur en kokainaffär—
—och förhandlat om en nattklubb ägd av skurkar.
Låt oss komma till saken:
Jag räknade med vittnet Paul Gorsky, Garcias advokat.
Han sköts tyvärr ihjäl efter att ni besökt Jo Lindner och anklagat honom.
Jag gjorde husrannsakan hos er i er frus närvaro. Hon fanns hos sin mor.
Inga fällande bevis påträffades.
Men det förvånar mig att er fru inte vet vad ni gör.
Jag förhörde er vän Tony Garcia om korruptionsanklagelser.
Jag lyssnar.
Tony Garcia nekade till alla anklagelser mot er via sin advokat.
Fr.o.m. i dag är ni avstängd i väntan på utredning. Vi lär ses igen.
Ni är farlig, kommissarie Weiss.
Det är inte jag som är farlig, utan mitt yrke.
Är det ett kall att bli polisens polis?
Det är ett val.
Det är kanske dags att jag lägger av. Jag har inte sett nåt.
Översättning: Mats Wennberg www.primetext.tv