Hvad sker der, hvis fiktion forbliver fiktion?
Kan du håndtere det?
- Det kan jeg ikke håndtere. - Ikke?
Hvad med ting, som du ved, er fiktion?
Ting som Askepot eller Snehvide?
Nej. Det, jeg forsøger at sige, er,
kan jeg blive forelsket i min egen fantasi?
Vi skal passe meget på,
når vi håndterer det, som er virkelig, og det som er fiktion.
Jeg ved ikke engang, hvad der er virkeligt eller ej.
Det ved jeg, og det er problemet.
Det er ikke særligt koldt udenfor.
- Er det ikke særligt koldt? - Nej.
Det er ikke så slemt.
Hele verden er en scene,
og mænd og kvinder er bare skuespillere.
De er udgange og indgange,
og hver person spiller mange roller i sit liv.
Engang sagde en fyr til mig:
"Hvis jeg var dig, så ville jeg sikkert begå selvmord."
Bare ved at se mig
og min krop i en kørestol,
troede han, at jeg måtte have det elendigt.
Og jeg tror, det sikkert er
en ret almindelig antagelse.
Så den krop du er i,
former dit syn på verden.
- Tryk på knappen. - Tryk på knappen.
Du kan trykke.
Det var ikke et normalt mor-søn-forhold
nogensinde.
Jack, vil du høre styrken?
Det var overvældende.
Jeg ville ikke have det.
Jeg tror faktisk, at jeg skrev bogen for at forstå, hvad der skete.
Og måske skrev jeg den for at tilgive mine forældre.
Jeg tror, min mor forestillede sig,
at hendes førstefødte søn ville være helt almindelig.
Den slags barn,
der var populær i skolen,
atletisk,
der følte sig tilpas i verden,
og i bund og grund var konventionel.
Og i stedet fik hun mig.
Mens jeg voksede op,
har jeg mange mærkelige fobier.
Jeg nægtede at gå i cowboybukser.
Jeg nægtede at lytte til rockmusik af nogen art.
Jeg var besat af Emily Dickinsons digte om smerte
og fortalte mine venner om opera-intriger.
Jeg var underlig.
Og mine forældre var virkelig gode.
Især min mor.
Hun forsøgte at interessere sig for de ting, som interesserede mig,
selvom de var lidt underlige.
Jeg følte, jeg havde meget spillerum
til at være anderledes på forskellige måder.
Men mine forældre ønskede ikke en homoseksuel søn.
Og jeg troede, at hvis jeg fortalte dem det,
så ville de blive enormt skuffede.
Og jeg fortalte dem det, og det blev de.
Det var en katastrofe.
Min mor belærte mig om,
hvilket sørgeligt og ensomt liv det ville blive.
Og jeg nævnte nogle homoseksuelle familie-venner
og sagde, de havde gjort det godt.
Og min mor sagde:
"Hvis jeg havde tænkt at det, at invitere dem ind i vores hjem,
ville give dig grund til at tro, at det var en acceptabel livsstil,
så var de aldrig kommet over dørtærsklen."
Mange år efter det var jeg vred og i syv sind.
Jeg ville gerne forstå,
hvorfor mine forældre håndteret mig, som de gjorde.
Jeg ville gerne se, hvordan andre familier håndterede det.
Jeg ville ikke kun vide noget om homoseksuelles familier.
Jeg ville have så bredt et felt som muligt.
Jeg begyndte at skrive Fra From the Tree,
og det var mit forsøg på at undersøge,
hvordan familier håndterer børn,
der er anderledes end dem selv.
Jeg brugte ti år på at undersøge det og skrive denne bog.
Vi ser på emner som dværgvækst,
autisme, en barn, der begår en forbrydelse.
Det er sommetider meget vanskeligt for forældre at forlige sig med.
Der er nogle børn, der fødes med en personlighed
eller en måde at være på, eller et sæt værdier,
der er fuldstændig fremmede for personens forældre.
De historier, jeg hørte, føltes først fremmede,
men efterhånden
blev de meget virkelige og betød noget for mig.
Og jeg indså at ved at fortælle disse historier,
undersøgte jeg faktisk familiebegrebets sande natur.
Ved du hvad,
det ser faktisk meget modernistisk ud.
Det kunne være Picasso.
- Ja. - Ser det ikke meget moderne ud?
Og se her.
Det ligner Turn the World Around.
Turn the... Det ligner hvad?
Turn the World Around. Ligesom Harry Belafonte.
Ja, det gør det faktisk.
Måske fik de inspiration til de masker derfra.
Ja.
Hvor er alle sammen?
Vi er de sidste mennesker på planeten.
Hallo.
Da Jason blev født,
sagde lægen:
"Det, vi gør med sådanne børn, er,
at vi sender dem væk, før man knyttes til dem.
Det er så grotesk,
at en fødselslæge ikke forstår,
at man har skabt en forbindelse i ni måneder.
Hvad troede de, at det her var.
Okay, min skat. Det var dejligt.
Opfør dig ordentligt.
- Jeg elsker dig. - I lige måde, skat.
- Okay. Vi tales ved. - Okay.
Kan du få fat i det?
Kom her. Lad mig hjælpe dig.
Lad mig tage den.
Ja.
Jeg blev født med Downs syndrom.
Det er det, hvad vi kaldte
"retarderet."
Men det ord vil vi ikke bruge, for det er forbudt,
det må ikke bruges i samtale.
Downs syndrom er en kromosomfejl.
Det er et ekstra kromosom.
Der aldrig forsvinder.
Hej.
Lægerne fortalte os: "Jeres barn er mongol.
Han kommer ikke til at gå eller tale.
Han kommer ikke til at læse eller skrive."
Og jeg blev bange.
Det var, som om Jason var blevet stemplet
med et stort, sort stempel med ordet "retarderet"
i panden.
- Jason. - Jason.
Jason, kan du lægge hænderne på hovedet for far?
Jubi!
Men Charles og jeg besluttede,
at man ikke afskriver en person,
på grund af det stempel vedkommende har fået.
At Jason var en person, der kunne lære.
Jason, hvad står der der?
Okay. Hvad står der der?
Og her?
Henover.
Det, jeg prøver at vise, er, at I kan gå herfra i dag...
NEW ROCHELLE UNIVERSITET BØRNELÆRING-AFDELINGEN
...og hvis nogen siger til jer, at retarderede personer med Downs
aldrig vil lære at læse,
at de bare sidder opad væggen og vokser og så videre.
Og man ikke viser, det ikke er sandt
og ikke forsøger på noget tidspunkt
at tale med folk.
Som man lærer dem at kende, forstår man,
at venskab og varme er ting, de reagerer på.
Da Jason begyndte at opnå ting...
Når man har fire bagels og fjerner en...
- Tre. - Tre.
Vi var så glade. Det var sådan et mirakel.
Kan du tælle til ti på spansk?
Okay.
Uno, dos, tres...
Han gik, han talte,
og han gjorde alle de ting, han ikke formodedes at kunne gøre.
Hvad betyder det at være retarderet?
Tænker de, som vi gør?
Har de de samme følelser?
Og nu vil jeg gerne have jer til at møde Emily og Charles Kingsley,
Jasons forældre.
Han læser nu på andenklasses niveau.
Det barn, som de bad os smide væk,
læste på andenklasses niveau og kunne regne på førsteklasseniveau.
Og han blev lidt af en berømthed.
Mød Jason Kingsley.
I tror måske, at Downs syndrom ikke generer ham.
Jeg studerede lyd, elektricitet og energi.
Jeg tænkte bogstavelig talt, det her bliver let.
Det her er virkelig spændende,
og de må simpelthen bare have taget fejl.
- Hej Jason. - Hej.
Jeg har arbejdet her i omkring 18 år.
Jeg afleverer post og pakker.
Når jeg arbejder her, arbejder jeg mest alene.
Så bliver jeg ved med at lære.
Det holder mig på mærkerne.
Jeg tænker langsomt, men jeg er klog på min egen måde.
Jeg er oftest følelsesladet.
Nogle gange er jeg glad. Nogle gange trist.
Hav en dejlig weekend, okay?
- Okay. - Vi ses næste gang.
- Vi ses. - Pas på dig selv.
- Farvel. - Farvel.
Jeg er faktisk bare en almindelig fyr.
Værsgo.
Jeg bor her sammen med Yaniv...
...og Raymond.
Vi er De tre musketerer.
Og jeg kan lide mit liv lige nu,
indtil der sker noget bedre.
Okay.
- Er alt fint? - Ja, det er.
Lad os spise.
Jeg kan godt lide Jason
som værelseskammerat.
Som ven og musketer.
Men han ved ikke,
hvordan man skelner mellem virkelighed og fantasi.
Jeg har malet min værelse blåt.
Jeg har kun blåt tøj.
Jeg har et kostume.
Jeg tager denne på,
og jeg tager disse bukser på,
og jeg tager denne på...
Som dronning Elsa.
Han er besat af Frost, og det driver mig konstant til vanvid.
Det er hans personlighed.
Da jeg var barn, drejede verdenen sig om mig.
Og jeg var snæversynet
indtil,
Elsa kom ind i mit liv, og lod det ske.
Hun åbnede mit hjerte.
Jeg vil gerne rejse til Norge.
For jeg ved, at hun er der.
Og det føles, som om jeg blev forelsket i hende.
Det gør mig glad. Den del.
Det gør jeg altid.
Det har ligesom overtaget hans liv,
og det er meget vanskeligt
at tale
fornuftigt
med ham om det.
Men hvis det gør ham glad,
og...
Hvad skal man så gøre?
- Ja. - Ja.
Flere blå skjorter.
Det er, fordi du har brugt dit blå tøj tit.
Så jeg tænkte, du kunne bruge noget nyt.
Det her har jeg allerede.
Jeg har allerede blåt tøj, farvekoordineret.
Jep.
Det var at slippe en drøm,
da jeg indså, at Jason ville blive den, som han er.
Vi arbejdede så hårdt,
og han arbejdede så hårdt på at udvikle så mange evner.
Alle for en, og en for alle.
Han var kvik, og han er kvik.
Og jeg ser ham blive opslugt af en doven,
ikke-udfordrende livsstil,
som kan forblive på den måde i årevis.
Og det gør mig trist.
Men jeg skal forstå,
at jeg har at gøre
med et barn, der har et handicap.
Der er visse begrænsninger, der medfølger.
En spurgte mig i dag,
hvordan jeg har det med den del af mit liv, hvor jeg var så berømt,
og tog ud og holdt foredrag
NATIONAL DOWNS SYNDROM-MÅNED OKTOBER 1993
og var kendt, fordi jeg viste så mange mennesker,
hvad en person med Downs syndrom kan,
og hvor meget man kan gøre.
Nu ser jeg det fra en lidt anden vinkel,
og jeg kan ikke vende tilbage til den person, som jeg var engang.
Tror du, folk stadig ser op til dig nu
og stadig synes, at du er en beundringsværdig person?
Nej.
Det var ikke før, jeg forsøgte at ændre, hvem jeg var,
og forsøgte så ihærdigt som muligt,
at jeg forstod, at den, jeg var, ikke kunne ændres.
Da jeg voksede op, fik jeg altid at vide,
at intet betyder mere end at have en familie.
Og min mor sagde til mig: "Du ville blive en vidunderlig far,
og hvis du vælger dette, så får du ingen familie,
og jeg får ingen børnebørn."
Og selvfølgelig blev det dengang set, som om det var et valg, man traf.
Det var ikke kun en anderledes måde at være på.
Det blev set som en synd og en sygdom.
Noget, der kunne behandles og kureres.
Og jeg tænkte, at det, jeg måtte gøre, var at blive gift og få børn.
Og jeg tænkte: "Hvordan når jeg til et punkt,
hvor jeg fysisk er i stand til det?"
Jeg sagde til mig selv:
"Jeg må ændrer mig."
Og jeg kan huske
at købe Playboy-blade
og forsøge at kigge i dem og stirre på kvinder
og forsøge at få mig selv til at blive tiltrukket af dem.
MÆND - SEXTERAPI
Og jeg læste en annonce for noget, der blev kaldt seksuel surrogatterapi.
Og jeg tog hen til et mærkeligt kontor på 47. gade,
og det var en slags opsætning, hvor disse personer,
som man skulle kalde læger,
sad og talte med en et stykke tid,
og så kom man ind i et andet lokale,
hvor disse kvinder, som man skulle kalde surrogater,
sammen med dig gennemgik seksuelle øvelser.
Så jeg gennemgik den terapi i månedsvis med disse surrogater.
Og det virkede på en måde,
for jeg havde været rædselslagen ved tanken om at have sex med kvinder,
og bagefter var jeg ikke så bange for det.
Men hold da op, hvor jeg pinte mig selv.
Ved at gå ned til det kontor.
Øvelsernes uværdighed.
Alt det. Men mest af alt
var det den tro,
at det ikke var i orden at være den, som jeg var,
og jeg skulle pine mig selv
til at forsøge at være en anden.
Der er vores læge.
Jeg skal presse.
Hej.
Okay. Klar?
Vi gør vores patient klar.
Der er din mand.
Hej.
Med alt udstyret og det hele.
Han har alle delene.
Ja. Jack.
- Hej lille ven. - Det er en and.
Jack var sådan en glad, skør, lille fyr
i de første halvandet til to år.
Hej store dreng.
Og at se de videofilm nu
og se det der,
og så: "Det er helt forsvundet.
Det kommer aldrig tilbage."
Det er svært.
Jack vil køre i vognen.
Farvel, vink, Jackie.
Jeg husker, vi var udenfor en dag,
og en stor jumbojet fløj over os.
Og jeg sagde: "Jack, se på flyvemaskinen."
Han så ikke op.
Hej Jackie, kan du vinke farvel?
- Nej. Farvel. - Han kan sige farvel.
Han brugte ikke ord.
Jack.
Jackie.
Jeg troede, det var noget med hørelsen.
Godmorgen.
Hej Jackie. Glædelig jul.
Og til sidst kom en psykolog.
Vis mig stolen.
Rør ved din næse.
Det var i januar.
Og i juli fik vi beskeden.
Han var autist.
Gør dette.
Rør ved dine skuldre.
Jeg betragtede ham,
de bad ham pege på den gule and,
og han ville ikke gøre det.
Og jeg tænkte:
Han kan ikke engang pege på et foto.
Og fordi han aldrig talte til os, gik jeg bare ud fra, han var skadet.
Og at han ikke kunne forstå os.
Giv mor et kys.
At han ikke anede, hvad der foregik.
Du skal sidde på din stol.
Film ikke dette.
- Vink til far. - Hej kammerat.
- Vink. - Kan du vinke? Måske ikke.
Og jeg undersøgte alt.
Og vi mente, at vi ville gøre alt, vi kunne.
Og det gjorde vi.
Der kommer tog.
Hvis en behandling blev nævnt, undersøgte vi det straks.
Robot.
Og vi prøvede musikterapi,
hvor de spillede Mozart, mens de laver øvelser.
Vi testede for allergier.
Vi besøgte en naturopat.
Kiropraktor.
Han spiste glutenfri og fik ingen mælkeprodukter,
og jeg måtte handle i specialbutikker.
Han prøvede hyperbarisk oxygenterapi,
hvor man sidder i en tank med højt atmosfærisk tryk,
mens han var iført en slags astronauthjelm.
Vi prøvede homøopati dengang med en gruppe i Texas.
Han ville ikke sluge piller dengang,
så vi måtte putte dem i denne hæslige grød
og få den i ham og blande den med juice,
og det var enormt tidsslugende og virkeligt dyrt.
Her er den. Hvem er det?
Og vi brugte år på taleterapi.
Vi troede, at han burde tale.
Vi taler, så han skal lære at tale.
Men han blev så vred og frustreret.
Intet virkede.
Som han blev ældre, begyndte han at kradse og nive.
Sæt dig ned.
Og han slog mig regelmæssigt.
Og jo mere du rører din næse...
Og jeg blev vred på ham, når han angreb os.
Og det var svært ikke at tage det personligt.
Sæt dig, Jack.
Jeg vidste ikke, hvordan jeg skulle hjælpe ham.
Og jeg tænkte: "Åh Gud, dette er vores liv."
Jeg skød skylden på alt.
På medicinen som jeg tog, da jeg var gravid.
Jeg skød skylden på det, at jeg var sengeliggende.
På mit helbred,
måske var jeg ikke så sund, som jeg kunne have været,
da jeg var gravid med ham.
Jeg skød skylden på mig selv for det hele.
Som om det var mig, der havde forårsaget det.
Solen giver os varme.
V-A-R-M-E, "varme."
I Austin kom vi ind i et lokale,
og en lille, lav dame kommer ind og taler ikke rigtigt til os,
og så begynder hun bare at tale til Jack.
Varme.
Eller kulde.
K-U-L-D-E, "kulde."
Varme eller kulde?
Ja!
Varme.
Solen giver os varme.
Og det stod på i fire dage.
Hun havde en stak papirer og en bunke blyanter.
Og hun havde udskårne bogstaver, tre af dem,
og hun viste ham,
hvordan han skulle tage blyanten og pege på bogstavet.
Hun hjalp ham igennem de første.
Du skal nok finde den.
Og hun begyndte at stille spørgsmål, som hun selv besvarede.
Hun sagde ordet, hun skrev ordet,
og så fik hun ham til at stave det.
N!
Vi var bare: "Okay, det her er godt.
Det er som en tryllekunst, men det er i orden."
Så begyndte hun at stille mere abstrakte spørgsmål.
Thanksgiving i år.
Fortæl mig om den.
"J" til "O"
Det var en meget lang og kedelig proces.
"O"
Åh, MOSEDE KARTOFLER
"Mosede kartofler," ja.
Hvad med græskartærte?
Kan du ikke lide græskartærte?
Du bryder dig ikke så meget om det? Okay.
Normalt stillede vi ham alle mulige slags spørgsmål,
som: "Kan du lige sport?
Hvad er din favoritsportsgren?"
Og han ville gerne have en blå basketball.
Basketball er en rigtig god idé.
Nu fik hun vores opmærksomhed.
Så sagde hun: "Jack kan ikke kontrollere sin krop,
men I skal blive ved.
I skal bare tale med ham, og I skal ignorere det der.
Dette er ham.
Hans krop har taget magten. I må bare arbejde igennem det."
I slutningen af ugen var han udmattet.
Han fik et kæmpe raserianfald.
Og hun spurgte: "Hvad er der galt, Jack?
Lad os tale om det. Hvad er der?"
Fortæl mig det.
Et hvilket som helst ord.
Og igennem sit raseri
begyndte han at stave ord med papirbogstaver.
Han havde skrevet:
"Jeg forsøger,
og jeg er virkelig klog."
Og så blev Jack helt stille.
Som om han endelig havde fået det sagt
efter alle disse år."
Og det var...
Det var...
Det var det øjeblik, hvor jeg forstod: "Han er derinde."
Jeg kunne ikke tro det.
Det var, som om jeg mødte ham for første gang.
Som om:
"Hold da op,
er du virkelig?"
Jeg hører bedre end mange andre.
Men jeg er følsom overfor mange lyde, som de fleste ikke kan høre.
Det lyder som en skør, høj kakofoni af summen og stemmer.
Den lyder godt.
Det er ret skuffende. Plastik lyder ikke så godt.
De laver ikke ret meget lyd.
Jeg er Jack Allnut. Jeg er 13.
Jeg taler ikke.
Jeg skriver.
Jeg...
Forsøger...
At...
Tale...
Jeg forsøger at tale. Jeg kan ikke. Det er for svært.
Og jeg siger: "Hvad spiste du?"
Og jeg gentog det.
"Spiser du..."
...jeg hentede italiensk mad.
Jeg glemte pizzaen,
jeg vidste, det gav problemer. Jeg vendte rundt,
og så lyset blive slukket bag mig...
Hvad?
I.
T.
Det er helt sikkert blevet lettere for os...
Men jeg lever ikke i hans krop.
Jeg går ikke igennem det, som han gør hver dag.
Han niver og kradser stadig, når han er frustreret.
Dit vand står lige derovre.
Ser du det? Det er til dig.
Og du kan få...
Så kan du fortælle mig, hvad der generer dig.
Kan du sætte dig?
Men jeg kan kommunikere med ham.
Det er alt, jeg har brug for som mor.
Jeg havde brug for at vide, hvad der skete i dit hoved.
Jeg...
Vil...
Jeg vil have mange småkager.
Du har fået...
- Du spiste den store bar. - Du fik en Oreo og...
Jeg ved, hvordan det er. Ved du hvad,
du får helt sikkert en til middag.
Jack, hvorfor har du høretelefoner i hele tiden?
De lukker lyd ude.
Må jeg stille et spørgsmål til, Jack?
Må hun stille et spørgsmål til, Jack?
Ja?
Du skal fortælle din historie.
Kan du klare et spørgsmål til?
Du sagde ja, ikke?
Okay.
Kan du beskrive, hvordan det føles, at du ikke er i stand til at tale?
D.
E.
Bliv ved.
- Du klarer det fint. - T.
F.
Ø.
L.
E.
S.
Det føles.
Som.
Det føles som...
E.
N.
T.
I.
G.
Bliv ved. Flot.
E.
- Flot. - R.
- Bliv ved. - Tiger.
I.
E.
-T. -Flot.
B.
U.
- Hvad? - B.
Se på bogstavet, så du får det rigtigt.
U.
R.
Punktum.
Det føles, som en tiger i bur.
SKOLEBUS
Hvordan går det? Luk lågen.
Og nu låsen.
Fortæl mig om din dag.
Hallo.
Okay, venner, hør.
Lad os lige tale om fodbold.
Spil med hinanden. Sørg for, alle får lov at spille.
Vid, hvem jeres centerforward er.
Hvem jeres quarterback er.
I skal gå ned og ud mod yderlinjerne.
Lad os øve os.
Kom nu.
I hverdagene er jeg hans facilitator.
Bliv ved med at arbejde.
Okay.
Jeg hjælper ham med at skrive
og med alt andet igennem dagen.
Okay, kom så.
- Kom så! - Du har den.
Vi tager den.
Hov!
Drengene på min skole
siger ondskabsfulde ting.
Tror du, han ved det?
Ved han hvad?
At de filmer ham?
Ja, han ved, de filmer ham.
Ved han, at de filmer ham?
Du har set ham tale. Han skriver.
Hvorfor skulle han ikke vide det?
Fordi han er autist.
Han ved alt, I ved.
Fik I alle 12 sidste år?
Jeg fik to ti-taller.
Han fik kun 12.
I lang tid
troede jeg,
at være homoseksuel kunne man godt klare,
men forhold var på en eller andet måde mindre værd
end heteroseksuelle forhold.
Jeg havde forstået, jeg ikke kunne ændre det faktum, at jeg var bøsse,
men jeg beklagede det stadigvæk.
Og noget i mig føltes, som om det var i stykker,
og idéen om, at man kunne acceptere eller endda fejre
måden man var i stykker på,
gik ikke op for mig før meget, meget senere...
LYKKE ER LEGALISERET KÆRLIGHED
...da verden omkring mig ændrede sig.
To, fire, seks, otte...
Det er ikke tiden til at sprede had.
Den ændring, der er sket
i løbet af de sidste 40 år eller deromkring,
har været af en størrelse der næsten var uforståelig.
Og jeg blev fascineret af processen, det skete igennem.
THE NEW YORKER FESTIVAL ANDREW SOLOMON - SAL 1
Hvordan kom vi derfra og hertil,
og hvordan gik det fra at være noget, vi betragtede som en sygdom
til at blive en identitet?
Og det var det, der drev min efterforskning.
At have levet og set, hvordan min formodede defekt
pludselig blev fejret,
fik mig til at spekulere på, om fejlen selv
måske handlede om perspektiv.
Og hvis det er muligt for en sygdom som homoseksualitet
at blive til en homoseksuel identitet,
på hvilke andre måde kunne en verdensopfattelse så ændre sig?
Hvordan beslutter vi,
hvad der skal helbredes,
og hvad der skal fejres?
Jeg kender dig. Du er på fjernsyn!
- Stor fan. - Det er jeg også.
Jeg er 23.
Men jeg formoder, jeg ikke føler mig helt som en voksen.
Min bror og søster er meget beskyttende,
men de ved ikke, hvordan det er at være mig.
De forstår ikke så meget, som de tror, at de gør.
Jeg går hjem hver dag til frokost
bare for at se til hende,
for jeg ved, at hun keder sig.
Hun bliver også deprimeret af og til.
Hun vil gerne arbejde.
Hun vil gerne køre bil,
men jeg har ikke råd til en specialbil til hende.
Jeg ville gerne mere ud...
...at rejse måske.
Måske få en kæreste.
Jeg har aldrig være på date.
Nej.
Jeg er stadig single.
Vil du have makeup på?
Det får dig til at se...
Det er fint, mor.
Vær ikke ondskabsfuld.
Hvilke bukser har du på?
Okay.
- Er de rene? - Ja, mor.
Du lugter til mine bukser. Det er ulækkert.
- Jeg tjekker bare. - Det er rent.
Okay. Vil du glatte dit hår?
Nej, det vil jeg ikke.
- Krølle det? - Nej.
Skal jeg krølle det?
Nej.
Jeg kan krølle det.
- Du får krøller. - Jeg vil ikke.
Det her er meget arbejde.
Det er derfor, at jeg sagde nej,
men du hørte ikke efter.
Mens jeg voksede op...
...vidste jeg ikke, at der var folk som mig i verden.
Jeg så dem på tv.
Men jeg har aldrig mødt nogen før.
Så jeg er nysgerrig...
Og spekulerer på...
Om der er nogen derude
som mig?
Ja, jeg ved det.
- Hej. - Hej.
Så når som helst...
SMÅ MENNESKER I AMERIKA ÅRLIG KONFERENCE
Jeg ville ikke have noget imod...
Hej. Vi skal registreres.
Registreres? Okay.
Det er første gang.
Fantastisk. Det er spændende.
Lad os se, hvad du er registreret til.
En lille T-shirt, et gruppebillede og to billetter til gallaaftenen.
Og skal du med til modeopvisningen?
Nej.
Det burde du. Det er sjovt.
Det vil også være en god måde at møde andre på din alder.
Hvem glæder sig til et fantastisk show i aften?
Frøken Stephanie Brandon.
Jasmine.
Så har vi Michelle Crowe.
Så har vi Christian.
Så har vi Loini og Maddie.
Okay, piger. High five.
Du ramte vist ikke.
Du ramte.
I gjorde det. I så fantastiske ud.
I er så dygtige.
Jeg mødte min ven Mads,
og hun er på min alder, lidt yngre,
men hun er i samme båd som jeg.
- Hold da op! - Jeg vil give dig denne ring.
Jeg har tåringe, og de passer perfekt.
Det var vidunderligt at finde en som sig selv.
Det er fantastisk.
Jeg fandt min første ven, der kunne forstå mig.
Det føltes vidunderligt.
Det er sjovt.
Det er familiehyggetid.
Ingen er trætte nu.
- Det bliver jeg. - Ja.
Hvis man er dværg, er det ligegyldigt, hvad man gør.
Alle stiller spørgsmål.
Alle ser på en og dømmer en.
Oscar Wilde sagde: "En persons virkelige liv
er ofte det liv, han ikke kan leve."
Og jeg tror, at når man kommer her med andre små mennesker,
så lever man det liv, man blev født til at leve.
Det er ikke sikkert, man får lov til at leve det liv,
når man træder ud herfra.
Jeg tror, folk kommer til disse møder for at blive bekræftede.
Jeg tror, folk kommer her for at blive hørt.
Jeg tror, de kommer for at blive set.
Og jeg tror, de kommer for at forsvinde.
UDGANG VEST
SMÅ MENNESKER I AMERIKA
...gør budskabet større og mere rummeligt.
LPA BESTYRELSESMØDE
Det handler ikke kun om, det er kun...
Vi skal tale om det næste skridt,
og det, de ønsker af os,
er, at vi er komfortable med, hvad de laver,
og især de medicinske behandlingsmetoder
for folk med achondroplasi.
Kliniske forsøg er begyndt
med et stof til at behandle børn, født med achondroplasi,
den mest almindelige form for dværgvækst.
Og det sendte et budskab,
som skabte en følelsesmæssig reaktion hos nogle af vores medlemmer.
Vi er de eneste, der taler på vores vegne
og lader folk vide,
at forskellighed i den genetiske verden er værdifuld,
og vi har bygget et fællesskab, der trives med at sige:
"Vi ved, hvordan I gerne vil opfatte os,
men I skal vide, at der er andre muligheder."
Jeg tror, dette stof grundlæggende vil ændre tingene,
og det var en slags idyllisk verden.
Og vi havde kun dværg-stolthed, som vi forsøgte at bevise,
og så nåede vi endelig dertil. Vi kom ret tæt på.
Hvor vi faktisk som et fællesskab
havde det godt med os selv.
Og så kommer det her, og det vender alt på hovedet,
og det er fagre, nye verden.
Jeg føler det, som om de viser noget til medierne,
og så siger vi det, vi gør,
og det er: "Er det ikke sødt?"
Jeg er meget imod idéen om, at nogen forsker
i en kur mod min type af dværgvækst.
Den idé at det hele handler om...
Det er det samme budskab, vi hører hele livet,
at der er noget galt med dig, og det skal ordnes.
Jeg føles ikke, jeg skal ordnes.
Se her.
Hej.
Hvordan gik mødet?
- Godt. - Det var godt.
- Hej. Hvordan går det? - Hej.
- Så du fik din nye T-shirt. - Ja, jeg har den på.
Jeg tænkte, jeg ville slippe afsted med det.
VÆR ROLIG, OG KRÆV OMKAMP
Tyrion Lannister, ikke?
Joe og jeg mødtes på MySpace.
Jeg havde set hans MySpace-side
og læst alt, han skrev der,
og han skrev ikke bare: "Mit navn er Joe."
Han skrev alle sine politiske overbevisninger
om ethvert emne, man kan komme i tanke om.
Så jeg læste det en aften og tænkte:
"Hold da op, den fyr er fascinerende."
Og jeg sagde til mig selv: "Jeg vil møde ham."
Som om det var det eneste, der skulle til. Jeg ville møde ham.
Så jeg vidste, jeg var interesseret i ham med det samme.
Og så tog det os et stykke tid.
Der gik to år, før det blev alvorligt.
Hvor er lyset?
Vi datede i fire år, og så blev vi gift.
Nej? Okay. Ingen hat?
Du burde tage hatten af i aften.
Okay.
- Alt vel? - Ja.
Måske regn eller tordenvejr, omkring 30 grader.
Torsdag bliver varm. Omkring 33 grader
og delvist solskin, men også regn og tordenvejr...
Jeg havde datet nogle normal-højde mænd
og forsøgte at bevare et åbent sind omkring det.
Men de forstod mig ikke rigtig,
og jeg tror ikke, at nogen forstår mig, som han gør.
Jeg elsker hans dværgisme.
Det er noget, vi siger, som: "Jeg elsker din isme."
Kaffe forbedre min livskvalitet.
Der er visse karakteristika involveret
med alle slags dværgisme,
og for achondroplasi er det at have større hofter.
Og så ville Joe komme hen til mig på et offentligt sted
og hviske i mit øre: "Jeg kan lide din isme,"
altså han kan lide min røv.
Jeg tror, der er en slags kulturel forståelse,
at når man ser folk som mig,
så er essensen af oplevelsen negativ.
Og når folk har meget lave forventninger,
overrasker det dem,
når jeg viser, at jeg ikke lider.
Og her er en dværg i sit naturlige element.
Han indtager sit eftermiddagsmåltid.
Hej bedstemor, hvordan går det?
- Fint, og med dig? - Det går fint.
- Du ser godt ud, bedstemor. - Det gør du også.
Tak.
Vidste jeg ikke bedre, ville jeg tro, at du var i gang med gavtyvestreger.
Du har øvet dig.
- Det har du, ikke sandt? - Det har jeg ikke.
Skal du holde foredrag?
I Houston, om handicap,
miljø og køn.
Det er nye store, ikke?
Jeg tror ikke, køn er nyt. Det har været der et stykke tid.
Det var ikke det, hun mente, Joseph.
Det ved jeg ikke.
Har de ikke, er det ikke...
Du taler om transkønnethed?
- Ja. - Det er, altså, det er...
Er det ikke det samme?
Køn er bare køn, helt generelt, ikke?
Transkønnethed er en variation af det.
Vi er meget stolte af ham.
Han har et godt job, en sød kone,
en ph.d.
Spørg mig ikke, hvad han underviser i, for jeg forstår det ikke.
Men hvad underviser han i?
Filosofi af en art.
De fleste tager det som givet,
at et handicap er en dårlig ting.
Og det er åbent anerkendt af mange filosoffer,
bioetikere og offentlige intellektuelle,
der er for reduktion eller eliminering af handicap
fra den menneskelige oplevelse.
Disse forskelligheder, synlige eller ej,
spiller ofte en subtil eller ikke så subtil rolle
i formningen af karakteren af ens interaktion
med andre mennesker.
Så...
Jeg forstår, at du gerne vil være gravid.
- Ja. - Okay.
Først skal du fortælle mig,
- hvor gammel du er? - 34.
Jeg er 34.
- Ryger du? - Nej.
- Drikker du? - Nej.
Og hvor mange gange har du været gravid?
En gang.
Okay. Fortæl mig om den graviditet.
Det var næsten præcis et år siden.
Jeg aborterede i syvende uge.
Okay. Fik du en ultralydskanning?
De diagnosticerede aborten med ultralyd.
Ja.
Okay.
Ultralyd skal man have mellem 11. og 14. uge.
Der tilbyder vi alle gravide
en risikovurdering for genetiske abnormaliteter.
Om barnet bliver født med et handicap,
det er, ja, ja.
Selvfølgelig er det noget, vi har tænkt over.
Vi kan arrangere særlig rådgivning
ud fra et genetisk standpunkt.
Det er i hvert fald noget, lægerne taler meget om.
IVF og PGD,
der er muligheder for at teste fosteret.
Jeg tror, de ser normalitet som slutmålet
og ligesom formoder,
at normalitet er, hvad forældre ønsker for deres børn.
Jeg vil gerne have et barn.
Det er vel ligesom den mest basale,
evolutionære ting, jeg nogensinde har følt.
Jeg tror, alle forældre har et ønske om det ideelle barn.
Ligesom nogen tænker: "Jeg vil gerne have en pige."
Men hvis de får en dreng, så er det lige så fint.
Jeg vil gerne have en lille person,
men hvis vi får et normal-størrelse barn,
så tror jeg, jeg stadig vil kunne forstå barnet,
for jeg forstår, hvordan det er at være anderledes end sin familie.
- Ingen blade på træerne endnu. - Nej.
Om et par uger så er de der.
Dette er en urskov.
Jeg er ikke sikker på, at dette er en urskov.
Jeg tror, dette sted har været udsat for meget civilisation.
Da jeg var 27, døde min mor af livmoderhalskræft.
Og min følelse af tab over,
at min mor ikke havde levet længe nok
til helt og fuldt at acceptere alt,
var enorm.
Min far havde set mig gå igennem årene alene
og igennem en alvorlig depression.
Man kan ikke genopleve det, der skete, de tragedier man har haft.
De vanskeligheder, du havde, da du voksede op, ligger i fortiden,
og du har stor succes. Så jeg føler mig velsignet.
Vi har ikke alt. Vi har ikke din mor,
men vi har et godt liv.
Jeg plejede at forveksle kærlighed med accept,
og igennem hele denne proces følte jeg mig ikke elsket af mine forældre.
Men som jeg kom videre
og mødte alle disse folk og hørte deres historier,
fandt jeg ud af, at alle der har børn, har børn med fejl og problemer,
og ingen går omkring og siger:
"Jeg vil gerne bytte mit barn til en bedre model."
Man elsker sine børn.
Det er ikke rigtigt et valg.
De kommer bare
og ændrer dig.
Enhver mor i verden vil forstå,
at en mor ikke kan holde op med at elske sit barn.
Vi så det bare ikke komme.
Hej. Vi skal leje lastbilen.
- Derrick Grace. - Ja, Derrick Grace.
Flytter I i hus eller lejlighed eller...
Faktisk flytter vi hertil fra Texas.
Men vi efterlod et par ting i skuret,
så vi skal have ryddet det.
Åh gud.
Hvad?
Pis!
Masser af billeder.
Der er Trevor. Vores ubesejrede U-12-hold.
Ja. Han gik stadig med bøjle.
Det hele er Trevor. Trevor, der kører i sin Jeep.
Her er journalen. Værsgo.
Tag siderne ud, og gem den.
Altså,
- er det det hele? - Hvad?
Der var ikke meget.
Jeg tror, politiet tog det meste af de andre ting.
Jeg var på arbejde og blev ringet på af sheriffen,
og han sagde, der er sket en forbrydelse.
Han sagde, det var Trevor.
Og så tænkte jeg, at det var en teenagerting.
Han er kørt ind i noget.
Han har ødelagt noget.
En politibil kører op,
og vicesheriffen siger: "Er du hr. Reese?" og jeg siger ja.
Han siger: "Kom så, så kører vi."
Han fortæller mig ingenting.
Det var kun: "Kom så, så kører vi."
Vi går ind, og så fortæller de mig...
FÆNGSEL VEST-FELICIANA-SOGN LA
at et barn er blevet dræbt,
og at Trevor gjorde det.
STOP INGEN VÅBEN HEREFTER
Selvfølgelig siger jeg: "Det må være forkert.
Jeg vil se min søn."
Men selvfølgelig ved man, lige så snart man ser ham,
at det værste er sket, og det ikke bliver godt igen.
THE BLUFFS NATURSTI
INGEN JAGT INGEN VÅBEN
Trevor stod op den morgen.
Han tog ud til naturstien, hvor vi bor,
og ventede, til den otteårige Jackson kom forbi,
og så skar han halsen over på ham.
Trevor var 16.
Første gang jeg så ham, efter jeg fik det at vide,
var han lænket og i fængselstøj.
Og
Vi måtte ikke røre ham.
Han vidste ikke, hvorfor han havde gjort det.
Alle forsøgte at finde ud af, hvad der gik galt,
og hvorfor et barn ville tænke sådan.
For vi opdrager vores børn bedre end det heroppe.
Jeg tror ikke, det bliver et spørgsmål om ansvar.
Jeg tror, det bliver et spørgsmål om hans kompetencer
og hans forståelse og hans mentale tilstand.
Der var tre psykiatere, psykologer, som vi havde betalt for,
og der var to psykiatere fra det offentlige.
Og de gjorde det hele.
Skannede for skizofreni.
De testede, om han var sociopat, psykopat,
seriemorder, alt den slags.
Jeg blev ved med at tro, at en af de test ville vise et resultat.
Men det gjorde de ikke.
Det eneste, de sagde til os, var:
"Ja, jeres søn er nedbrudt."
En vis retfærdighed for forældrene til en myrdet St. Francisville-dreng.
Trevor Reese vil tilbringe resten af livet bag tremmer.
Trevor erklærede sig skyldig
i mord.
I dag er en særlig dag. Det er Trevors fødselsdag.
Så vi tæller til tre,
så synger vi så højt, vi kan "Happy Birthday" til Trevor, okay?
En, to og tre.
Hvad kunne du bedst lide i dag?
- At prøve Space Mountain. - Okay.
Lad os give Trevor et bifald, okay?
Okay.
Man tænker bogstavelig talt tilbage, til da de lå i vuggen,
og spekulerer på, om man lod dem græde for længe,
da man forsøgte at lære dem at sove.
Burde man have ammet længere?
Man stiller ethvert muligt spørgsmål.
Man spørger sig selv om alt,
og man bliver ved med at komme tilbage til...
Dette skete.
Og vi kan ikke ordne det.
Den første måned eller to
kunne jeg være gået ud på gaden og håbet på at blive kørt over.
Jeg troede, hvis jeg døde,
så ville det sone den anden død.
Men...
Men dette kan ikke sones.
Der er ingen magi. Der er ikke et punkt.
Man bærer bare skylden med sig for evigt.
...uden det kan ses.
God tackling!
Du burde bære skraldet ud.
Skraldemændene kommer ikke i dag.
Men det er lørdag.
De kommer lørdag, men ikke søndag.
Nej. De kommer ikke fredage eller lørdage.
Jeg går ud med skraldet.
Vi flyttede til Texas.
- Hvilken slags verden lever vi i? - Det ved jeg ikke...
Rebecca og Tyler, hvad laver I?
Nogle gange spørger folk mig, om jeg har børn,
og jeg siger: "Ja, jeg har en attenårig søn på universitetet,
og en, der går i gymnasiet.
Og jeg nævner ikke Trevor.
Det er bare,
fordi jeg ikke vil tale om det,
men heller ikke være uærlig.
- Velkommen. - Hej.
Jeg ville rejse mig, men jeg sidder fast.
Forsøger man at sige det til nogen, så ender det altid skidt.
"Din søn dræbte en otteårig."
Det er intet forsonligt ved det,
og derfor, hvis det skete i din familie,
så må der være noget galt med din familie,
med dig som forælder, med dit hvad som helst.
Sikkert.
Som Tyler og Rebecca begge sagde, ingen af dem vil have børn.
For de vil ikke... De tør ikke.
Jeg så, hvordan det knuste mor og far,
og det vil jeg ikke gå igennem.
Jeg tror ikke, jeg har det i mig.
Alt med Trevor skete så pludseligt og uden varsel,
og jeg føler, at mine forældre gjorde alt rigtigt,
og så skete det bare.
Jeg ville være bange for, at det skete for mig,
at jeg vil arbejde så hårdt, jeg kunne,
og elske dem så højt, som jeg kunne,
og så kunne noget alligevel gå galt.
LOUISIANA STATSFÆNGSEL ANGOLA, LA 70712
Dette er en opringning fra en indsat
i Louisianas Statsfængsel.
Hvad så, skat?
Ville det være frivilligt eller et deltidsjob?
Jeg tror, det vil være den næste karriere,
for engang bliver jeg for gammel til at undervise,
og måske kunne jeg rådgive eller...
Er du sikker? Der er nogle gamle damer, der gør det.
Hvornår begynder det? Og hvor lang tid?
Det begynder til sommer.
Du har et minut tilbage.
Okay, mor. Jeg ringer i morgen. Okay?
Jeg lader far være i fred.
Ja, okay. Bare...
Jeg talte med ham i går og dagen før.
Okay. Jeg elsker dig.
Han siger, din søsters kamp står uafgjort 1-1 ved halvlegen.
- Jubi. Jeg elsker dig. - Okay.
Jeg elsker også dig. Farvel.
Opkaldet afsluttes.
Købte du nogle kiks eller ej?
Kiks.
Der er kyllingen.
Må han få kyllingerester?
- Nej! - Nej!
For du har en sart mave.
I de sidste seks år
er vi blevet tættere og tættere.
Okay, jeg er her.
Men vi er bange for at forvente for meget.
For...
Vi har mistet så meget.
På et tidspunkt følte jeg, at alt var en løgn.
Hver familieferiebillede jeg så på,
så følte jeg, at der troede jeg, vi var lykkelige,
og så havde du det så dårligt.
Det føltes, som om alle de gange vi lo sammen,
var en løgn.
Jeg var så vred.
Jeg tog dette billede, da jeg besøgte ham lørdag.
Er det ikke sødt?
Det er sødt.
Hvornår har Trevor fået briller?
For et par måneder siden.
Men...
Man elsker sine børn.
Man vælger ikke, om man vil elske dem.
Man elsker dem.
- Hej. - Hej.
Du ser smuk ud.
Åh, tak.
Han taler stadig meget om at miste sin far.
Da Charles døde, gik Jason i sort.
Han gik ikke i bad,
han barberede sig ikke og spiste ikke ordentligt
og gik rundt i byen om natten,
og det var et mareridt.
Og...
Jeg måtte få en masse ting på plads
omkring min egen dødelighed.
Jeg har lavet økonomiske forberedelser til en værge,
men...
Jeg vil ikke tænke på det.
Da vi tog på hospitalet,
og da vi så ham, inden han døde,
da gjorde mit hjerte virkelig ondt.
Det bedste, du kan gøre, er at forsøge at huske
det bedste, du kan,
de gode tider, de sjove tider,
de vigtige ting som han lærte dig.
Hvordan har jeg det med Elsa i den forbindelse?
Bare fordi jeg har
følelser, er forelsket i hende,
selvom jeg ved, at hun er en fantasifigur?
Det er okay.
Man vil gerne føle sig knyttet til
og forbundet med en, der ikke forlader dig.
Jeg vil stadig gerne til Norge og se, hvad der sker.
At tage til Norge gør hende ikke mere virkelig.
Det er ligesom julemanden.
Man fortæller børn,
at julemanden kommer med gaver til jul,
og det tror børn på.
Jeg tror stadig på det.
I hjertet ved man, at han kommer.
Det er ånden.
- Jeg tror altid på ham. - Okay.
Okay.
Nogle gange ønsker jeg, at jeg ikke havde Downs syndrom.
Jeg kunne være kommet på universitetet og have kørt bil...
...jeg kunne være blevet gift.
Men det er ligesom filmen Det er herligt at leve.
Hvad ville være sket, hvis jeg ikke var blevet født?
Så havde jeg ikke mødt mine værelseskammerater.
Hvis jeg sagde hej til dem, så ville de være fremmede.
Vi ville ikke være venner.
Det ville blive slettet.
Alt ville blive slettet, hvis jeg ønskede ikke at have Downs.
Så jeg bliver nok nødt til...
Så jeg bliver nok nødt til at beholde det, jeg har.
Vi har ingen Splenda-sødemiddel,
men vi har Sweet & Low.
Det kan vi bruge.
Forsigtigt med det.
På grund af bivirkningerne. Du skal passe på med det.
Hvad er bivirkningerne?
Kræft.
Vidunderligt.
Nitten år i det samme job.
Jeg er ved at blive gammel.
Hvis du er ved at blive gammel, så er jeg også.
Det er vi alle sammen.
Vi tre
har klaret 13 år i det hus.
Et stort tal.
Tretten år i dette hus.
Vi har altid fundet ud af det sammen.
Nemlig, det gør vi altid.
Er det ikke rigtigt, Jason?
Det er ikke kun det, at vi kan sammen.
Det handler om...
Det er ligesom... Hvad er ordet?
Det, jeg forsøger at sige, er,
at vi blev...
Vi blev noget.
Hvad?
Venner.
Dybere end det.
Hvor meget dybere? Familie?
Familie. Tak, Ray.
At vi blev familie, fordi vi boede i dette hus.
Jeg synes, vi officielt skulle være
en familie af venner.
Alt dette...
Alle for en, og en for alle.
Ja.
Undskyld, jeg bliver følelsesladet. Det er okay. Der er ikke sket noget.
Hej Jack. Hvordan har du det? Er du klar? Sæt dig her.
Kan du huske, da du var her sidst,
talte vi om, at du skulle have den gennemsigtige bøjle.
- Okay. - Okay.
Flot klaret.
A.
I.
G.
H.
T. Så,
vil mine tænder forblive lige?
Du får en bøjle, du skal bære,
og det holder dem lige.
Så ja, så længe du bruger din bøjle,
så længe vil dine tænder være lige.
Har du andre spørgsmål, eller besvarede det dem?
P.
I.
G. Piger, her
K-O-M.
BLIV SELVSIKKER MED ET FLOT SMIL
M-E-R.
J-E-G.
Piger, her kommer jeg.
Ja, pas på, piger.
...at dømme de levende og de døde,
kødets opstandelse
og det evige liv. Amen.
Så vi vender os mod dig i tillid, mens du besvarer vores bønner.
Han er ikke, som vi troede, han ville blive,
og han er slet ikke som os.
Det er fantastisk ud.
Kan du lukke munden?
Sådan. Okay.
Begge hænder heroppe. Vi skal skrubbe.
Klar? Begge hænder op.
Han er god.
Jeg siger til ham: "Du er ikke normal, men det er ikke så slemt.
Normal er meget gennemsnitligt, og du er over gennemsnittet.
Jeg mener, du er..."
Han er abnormal på en rigtig god måde.
T.
H-E.
The.
P-E, pre.
Okay.
Min bedste ven er Grant.
Han lever det samme forbandede, autistiske liv som mig.
Jack og hans venner kalder dem selv for De rigtige drenge.
En fortabt dreng forbliver i sit autistiske sind.
En rigtig dreng har en fremtid, som alle andre.
Dagen var fantastisk, for jeg var sammen med min stamme.
Klarer du det?
Forsøg at opføre dig almindeligt.
Hvad?
Forsøg at opføre dig almindeligt.
Jeg opfører mig almindelig. Jeg klarer det.
- Leah, hvor høj er du? - 94,5 centimeter.
Den halve er vigtig. Husk at få den med.
Okay. Så skal vi lige ned ad gangen
til ultralyd.
Jeg ved, du har haft en abort før.
Ved du, hvor langt du var henne dengang...
- Syv uger. - Syv uger. Okay.
Jeg kigger lige her.
- Er det hjertelyd? - Ja, det er det.
Det er så utroligt.
Se lige på den linje.
De fleste får først en minivan, når de har fået børn.
Det er ikke derfor, at jeg har en.
Så vi tænkte, vi ville give jer en tidlig julegave.
Så mor og far, kan I åbne den?
Hvad er det?
Er det, hvad jeg tror, det er?
Er det en ult...
Jeg vidste det! Åh gud!
Hurra!
Jeg er så glad!
Gud velsigne dig.
Hej mor.
Vi burde tage det roligt.
Jeg ved, man ikke kan se noget, men...
Måske kan man... Der er ikke meget der endnu.
Jeg kan se det. Jo. Der er hovedet.
Der er en arm. Der er et ben.
Jeg tror endda, jeg kunne se en næse.
Ej, mor.
Tror du, mor?
Der er meget at tænke over nu.
Ja.
Det bliver noget af en rejse.
Jeg, John, tager dig, Andrew...
Som min livslange partner.
Til at elske og ære.
Indtil døden skiller jer ad.
Vi alle sammen
har måtte overkomme ting,
som vi ikke kunne komme udenom. Som vi måtte overkomme,
hvis alt skulle gå i opfyldelse.
Og grunden til, at jeg siger dette, er, fordi ingen ved det bedre end jeg.
Andrew har haft sit at overkomme.
Svære ting.
Jeg kunne ikke ønske mig noget bedre for jer, Andrew og John,
end et ægteskab som det jeg havde med Andrews mor,
bare længere.
Tak.
Jeg tror, jeg voksede op
med en fornemmelse af, at der var en rigtig måde at være på.
Vi angriber hermed konventionel moral!
Ja.
At skrive bogen frigjorde mig.
Det frigjorde mig endelig
fra den særlig snæversynethed,
der fyldte min barndom.
Og det gav mig mod til at have en familie
på en anden måde, end jeg forestillede mig som lille.
Du har et sværd, og du har en fiskestang.
Det virker passende.
Og jeg har en fiskestang med agn på.
Hvad er agnet?
Den lille smule tang?
Tror I, der er fisk i vandet?
Det ved jeg ikke.
Det ved jeg heller ikke.
George, få så din pyjamas på.
Pyjamas, tak.
George.
Pyjamas.
Jeg finder glæde gemt i almindelige ting,
fordi jeg ikke forventede, at jeg ville få de almindelige ting.
- Bog fem, ikke? - Jo.
Det første kapitel hedder "Hvordan Shastas eventyr begyndte".
Kapitel 15 hedder "Rabadash den latterlige".
Okay. Skal vi begynde at læse?
- Skal jeg læse den for dig? - Ja.
Hvem er Shasta?
- Det finder vi ud af. - Det gør vi nok.
Dette er historien om nogle eventyrlige ting, der fandt sted
i Narnia og Calormen
og de mellemliggende lande.
John og jeg har en stor, fantastisk familie.
Ja, det er nok bedst at lade være.
John er den biologiske far til to af børnene
med nogle lesbiske venner i Minneapolis.
Min bedste ven fra universitetet og jeg bestemte os for et barn,
så vi har en datter.
Det ser kønt ud.
Det er ikke nødvendigt at afslutte på den måde.
Og så har John og jeg en søn, George,
der bor hos os.
Da vi fik George, var Laura vores surrogatmor.
Hun er mor til Johns to biologiske børn.
Så der er seks forældre til fire børn
i tre stater.
- Ja. 33. - 22.
Tolstoj sagde:
"Alle lykkelige familier er ens.
Alle ulykkelige familier er ulykkelige på deres egen måde,"
og jeg plejede at tænke, at det måske var sandt.
Men faktisk
så tror jeg, at meget ulykke er meget ens,
og det, der er bemærkelsesværdigt, er, alle de forskellige måder
som folk finder lykke på.
Er du klar, Freddy?
Louisiana Statsfængsel.
DIN SIDE TIL FÆNGSELSOPLYSNING
Hej ven.
Jamie, stop. Gå ikke væk fra din far.
Her i virkeligheden...
Alle er forskellige.
Forskellige meninger, smag, personligheder og overbevisninger.
- Overraskelse! - Overraskelse!
Lad os gå indenfor.
Skål.
På dig.
- Hallo. -Hej søde.
Alle er her.
Rebecca, Tyler og din far og mig.
Hej alle sammen.
Ved hvert sonogram måler de barnet.
Og vi har fået at vide
af lægerne, at det sikkert er af normal højde.
Men om det er en dværg eller normal højde,
så vil vi elske det barn, der kommer.
Jeg kan godt lide at sætte en procentdel på det.
Jeg siger, der er nok 40 % chance for, at det er en lille person.
- Hvor fik du det tal fra? - Jeg fandt på det.
FØDSELSGANGEN
Her kommer vi.
Hun blev født præcis klokken 8.30.
Som jeg forudsagde.
Du må blive vant til at blive båret, for hun kommer til at bære på dig.
Vi vil tilbringe meget tid sammen.
Hej lille ven.
At være bedstemor er vidunderligt,
- ikke sandt? - Jo.
Hej Hazel.
Det er min datter.
Ja.
Jeg er stadig i chok.